A. STUXBERG, BIDRAG TILL SKANDINAVIENS MYRIOPODOLOGI. 913 
Syn.: 1833. Polywenus lagurus Brandt, Bull. de Moscou, T. 6, 
pag. 270. 
1844. D » ©. KocH, Deutschl. Crust., Myriap. 
und Arachn., Heft 40, pl. 1. 
1847. » » GERvAIS, Hist. Nat. des Insectes. 
| Apteres, T. IV, pag. 63, pl. 45, 
ner. 
1847. » » C. Koch, Syst. der Myriapoden, 
pag. 87. 
1851. » » MENGE, Myriap. Umg. von Danzig 
(ll Be Da De 
1863. 2 ) C. Koch. Die Myriapoden, Bd I, 
pag. 106, fig. 95. 
1866. » » v. PORATH, Sverig. Myriap. Di- 
plopoda, pag. 15. 
1868. » » MEINERT, Danm. Ohilogn. (1. c.), 
pag. 31. 
1869. » » v. PorATH, Zool. Resa etc. (1. c.), 
pag. 649. 
Kropp nedtryckt, med i radade knippen tätt ställda borst. 
Hufvudets panndel nedtill med tvenne rader klubblika borst. 
Imellan ögonen tvenne rader borst. 
Ogon bestående af 6 stora, tydligt skiljda oceller, af hvilka 5 
ligga på hufvudets öfre, den sjette på dess undre sida. 
Antenner mycket kortare än kroppens bredd. 
Halsskölden, likaväl som de öfriga segmenten, i kanterna borst- 
väpnad. De utskjutande sidodelarne bära till knippen förenade fyr- 
sidigt tandade fjäll eller borst. 
Analsegmentet med tvenne qvastlika borstknippen. 
Längd 2—3 m.m. 
Färg blekt grågul; segmentens sidodelar äro bruna och längs 
ryggen löper ett oftast otydligt, afbrutet brunt längsband. Hufvudet 
mörkbrunt. De qvastlika borstknippena på sista segmentet silfver- 
glänsande, de öfriga borsten gråfärgade. 
Förekomst. Polyxenus lagurus (LIN.), den enda hittills kända 
europeiska art af detta slägte, förekommer inom Sverige nästan 
öfverallt på icke särdeles fuktiga ställen under mossa på stenar och 
under löst sittande bark på träd. Den är antecknad från Skåne, 
Blekinge, Småland, Vester- och Ostergötland, nordligaste Bohuslän, 
Södermanland, Upland, Oland och Gotland. 
Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. 27. N:o 8. 3 
