1014 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
för sju år tillbaka obehindradt rott kring en holme, som nu 
bildar en från inlandsisens bräm utskjutande och med den samman- 
hängande halfö. Många andra likartade exempel anföras från 
Nord-Grönland; så t. ex. har den glacier, som mynnar i Bläse- 
dalen nära Godhavn, sedar den tid då RINK kartlade stället, 
enligt Inspektör SMITHS påstående skjutit betydlig längre ned i 
dalen, i fjordarne kring Omenak har isen i mannaminne skridit be- 
tydligt fram, en förut ofta begagnad stig mellan Sarfarfik och 
Sakkak är numera spärrad af inlandsis o. s. v. Ett vackert 
likartadt exempel kommer jag sedermera att anföra från Jakobs 
havns isfjord. Med ett ord, det lider intet tvifvel, det ej in- 
landsisen på en mängd ställen af Nord-Grönland verkligen vinner 
terräng, men jag tror dock att den slutsats, som mängen deraf 
vill draga, att hela Nord-Grönlands kustland inom en ej alltför 
lång tid ater skall bli isbetäckt, är något förhastad. Dels torde 
man vid iakttagande af hithörande företeelser glömt att anteckna 
de exempel, som af grönländarne då och då anföras på isens 
tillbakaskridande, en i det hela taget mindre påfallande och der- 
för "mindre uppmärksammad företeelse, dels torde man hafva 
gifvit en alltför stor vigt at en erfarenhet, som endast sträcker 
sig öfver några fa, kanske i afseende a isförhållandena ogyn- 
samma artionden. Tvärtom talar det vidsträckta, afrundade, 
slipade och refflade ytterland, som nästan öfverallt skiljer in- 
landsisen från ytterkusten, tydligen derom, att inlandsisen under 
det allra sista geologiska tidskiftet skridit mångenstädes miltal 
tillbaka. Att detta ytterland blifvit blottadt senare till och med 
än ytterlandet på Spetsbergen, bevisas bland annat deraf, att 
ingen af Nord-Grönlands otaliga små sjöbassiner, oaktadt trak- 
tens yppiga mossvegetation, än hunnit fyllas med torf, ens af 
några alnars mäktighet, ett förhållande som dock äger rum t. ex. 
vid Kap Thordsen och som antyder, att det isfria ytterlandet, 
geologiskt taladt, är ett barn af gårdagen. Visserligen är 
»torf» grönländarns vigtigaste vinterbränsle, men hvad man här 
betecknar med detta namn, utgör nästan alltid endast den af 
förruttnad mossa, gräsrötter och lemningar efter fåglar bestå- 
