I 
1020 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
äro derför numera obebodda och sällan besökta. En tradition 
bland grönländarne vet dock att omtala, att fjorden förr varit 
vida mindre spärrad af is, samt till följd deraf en god fangst- 
plats, och riktigheten häraf bestyrkes i viss mån af äldre kartor 
öfver fjorden, men framför allt af de talrika gamla husplatser, 
som ännu träffas vid stränderna såväl af hufvudfjorden som dess 
södra, numera från hafssidan otillgängliga, af isberg spärrade 
arm Tessiursak — ej att förvexla den fjord Tessiursarsoak, vi 
nyss lemnat. Sjelfva Tessiursak är deremot ännu temligen 
isfri och nas med lätthet, om man fran Lerbugten släpar en 
‚umiak öfver det näs, som skiljer vestra stranden af Tessiursak 
från hafvet. För en dylik färd måste man dock föra en umiak 
med sig, dels emedan man icke kan erhålla någon båt vid den för 
det närvarande alldeles obebodda Tessiursak, dels emedan man 
ungefär midt på näset möter en ansenlig insjö, som åtminstone 
icke utan betydlig omväg kan kringgas. 
Vid var ankomst till Lerbugten var genom Inspektörens 
förträffliga anordningar en grönländarfamilj oss till mötes, och 
den för färden behöfliga konebåten eller umiakken låg upplagd 
på stranden. Vandringen öfver näset anträddes genast. Sex 
man togo den rymliga umiakken på sina axlar, andre våra in- 
strumenter, två dagars proviant för oss och folket, det under 
utfärder med grönländare alltid oundgängliga flaskfodret o. s. v. 
Vägen togs först öfver en högländ ås, som skiljer hafvet från den 
insjö, vid hvars strand grönländarne hade uppslagit sitt sommar- 
tält. Här rastade vi en stund; profvade till grönländarnes stora 
förvåning vattnets värmegrad (12° C.) genom ett bad i insjön. 
Rodde så med umiakken öfver sjön, togo den åter upp och buro 
den på våra skuldror öfver ett annat näs, brantare men kortare 
än det första, och nu för tillfället prålande i all den färgprakt, 
den höga nordens flora har att bjuda. Pa andra sidan om det 
nya näset vidtog åter ett vattendrag, dock ej med sött utan med 
salt vatten. Det var den redan ofvanför omtalade södra armen 
af Jakobshavns isfjord. Umiakken sattes åter i sjön och efter 
några timmars rodd, afbruten af jagt på unga måsar, hade vi 
