NORDENSKIÖLD, REDOGÖRELSE FÖR EN EXPED. TILL GRÖNLAND. 1027 
skeppsvrak då och då blifvit af strömmen drifvet in till Grönlands 
kuster, ofta nog langt upp i Baffins bay. Vi voro lyckliga nog 
att under vår resa kunna konstatera åtminstone ett autentiskt 
exempel härpå. Under var vistelse vid Nord-Grönland dref 
nemligen ett stycke af en mindre skonare eller brigg i land vid 
Disko emellan Diskofjorden och Mellanfjorden. Sa snart kun- 
skapen härom spridt sig, anstälde naturligtvis grönländarne i 
trakten en noggrann inventering af hvad användbart fartyget 
kunde föra med sig. De funno bröd och åtskillig annan proviant, 
äfven potatis, men inga papper eller någon annan antydan om 
det namn, fartyget en gång burit, och den nationalitet, det till- 
hört, än att messingsbultarne, hvarmed bjelkarne voro hopfogade, 
buro stämpeln »Skultuna»; de härrörde således från det svenska 
messingsbruket med detta namn, och det är kanske sannolikt att 
fartyget varit svenskt eller norskt. Fartyget utgjorde en 2-mastare, 
enligt utsago af kolonibestyraren af omkring 50 kom.-läster, enligt 
srönländarne kunde det lasta »hälften af en 3-mastare». Timret 
var af ek, ytterbeklädnaden af furu. Ingen plankförstärkning 
för is förefanns. Akterspegeln var rund »som på en Holländare». 
Med bestämdhet pastodo grönländarne, att fartyget hvarken varit 
något hvalfängarfartyg eller afsedt för seglats bland is — och 
det finnes icke den ringaste grund att betvifla riktigheten af 
deras för dylika saker ytterst skarpa omdöme. Vi hafva således 
här ett exempel derpå, att fartygsvrak drifvit hit från sydliga hat. 
Dylikt måste naturligtvis ofta förr hafva inträffat, och hvilket 
öfverflöd af jern ett fartygsvrak lemnar, da fråga endast är att 
fylla en grönländsk kolonis inskränkta behof, det visar den 
massa jernskräp, som låg spridt kring husen i Godhavn, härrö- 
rande från en året förut der strandad hvalfångare. Man hade 
äfven här ett bevis på grönländarns sorglösa lynne. Det föll 
naturligtvis ingen in att af all denna rikedom, för de egentliga 
grönländska behofven tillräcklig kanske för ett århundrade, till- 
varataga mer än hvad de för ögonblicket behöfde, och skulle ej 
den reguliera tillförseln från Europa numera existera, så blefve 
