1052 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
dessa bollar, innan de hårdnat och blifvit inbäddade i sanden, 
hade blifvit vältrade i en hög af blad. Jernleran är i friskt brott 
svartgra, men blir genom inverkan af luften och den kringyrande 
sanden liksom polerad på ytan och tegelbrun. Stycken deraf 
finnas ymnigt kringspridda på den inskränkta lokal, der dessa 
vextlemningar förekomma. I samma sandsten möter man äfven, 
litet söder om det ställe, der bladaftrycken träffas, vid sjelfva 
kanten af den här mycket djupa ravinen, förkolade trästammar., 
hvilka med topparne skjuta upp från sanden, eller i den hvita 
sanden bilda svarta fläckar. Vid en i var närvaro företagen 
sräfuing sago vi, såsom vidfogade träsnitt utvisar, rötterna för- 
2 _  grena sig i en underliggande ler- 
(Se bädd. Något tvifvel derom, att 
lE ===> ej dessa stammar en gång vuxit 
A = U 
pa samma ställen, der de nu 
träffas, kan derföre ej förefinnas. 
Ofvan om dessa lager vidtager 
ater sand, sa ett mägtigt basalt- 
lager, sa ater sand och slutligen 
en kanske 2000 fot mägtig, sa- 
Fig. 11. Förkolad trästam från Atanekerdluk. 
vidt man fran afstand kan döma, 
knappast af främmande bergarter afbruten basaltbädd. 
Laeren gå vid sjelfva Atanekerdluk i sundets riktning (el. 
noggrannare i rättvisande N.N.V. till S.S.0.!]) och stupa såsom 
vidfogade profiler, tagna från en vinkelrätt emot stranden gående 
ravin, utvisa, temligen brant (8°—32°) inåt landet. Längre upp 
i straitet sänka sig dock lagren småningom, sa att högfjells- 
basalten ett stycke norr om Atane når hafsytan. Rubbningarne 
vid Atanekerdluk tyckas derför endast vara lokala, och i stort 
taget torde lagren ligga temligen horisontela med ett svagt fall 
mot N.V. 
!) Enligt medeltal af flere iakttagelser i den ravin, längs med hvilken jag besteg 
härvarande fjell. Brown anger strykning till V=Ö. Olikheten beror för- 
modligen derpå, att de betydliga rubbningarne vid Atanekerdluk äro af lokal 
natur och således olika i olika raviner. 
