1060 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
renare och hardare. Vid slipning och etsning visade detta jern 
vackra, fina och regelmessiga Widmanstättenska figurer. Jernet 
låg omedelbart inbäddadt i basalten, på sin höjd skildt från den 
genom ett obetydligt rostband. Dessutom träffades i denna 
basalt körtlar af ett hisingerit likt kolloidsilikat, tydligen af se- 
kundärt ursprung och bildadt genom jernets förvittring, äfvensom 
insprängda gnistor af gediget jern. 
Sjelfva meteorstenarne; hvilkas form visas af vidfogade figurer, 
voro pa ytan tombak till rostbruna och atminstone på sina ställen 
metalliskt glänsande. Här och der kunde man pa deras yta 
och 1 jernet närmast ytan skönja basaltbitar eller fragmenter af 
ett basaltskal, bildadt af en stenart fullkomligt lik basalten från 
den förut beskrifna gangen. Det inre af jernmassan innehöll icke 
nagon basalt och, savidt analyserna hittills gifvit vid handen, knap- 
past spår till kiselsyra. I trakten af de smärre stenarne var sanden 
och gruset rostigt af vittringsprodukter från meteoriterna, dock 
var deras i dagen liggande yta merendels temligen ren, hvaremot 
den undre ytan vanligen var rostig. Nagra lemningar af fullstän- 
digt sönderfallna meteorjernstycken såg man icke. De större ste- 
narne voro starkt polarmagnetiska, så att stenens öfre del attra- 
herade den norra, dess nedre del den södra polen af magnetnalen. 
Inom den pa kart-utkastet angifna arealen af högst 50 
qvadratmeter träffades under expeditionen 1870 följande meteor- 
jernblock: 
TZ 
MM 
nn 
