1062 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1870. 
skilja messingsgula partier af troilit eller svafveljern och sjelfva 
metallens slipade yta visade sig, då ljuset föll i en bestämd 
riktning, delad i rundade partier af olika glans och färgnyancer. 
Andra stycken tyckas bilda ett fullkomligt homogent aggregat 
af kristallnålar utaf kolnickel-jern. Efter etsning såg man på 
en del stuffer, men ej på alla, vackra Widmanstättenska figurer. 
Framförallt visa sig dessa tydliga på jernet från den förut 
omtalade basaltgången. Öfver hufvud var jernet så hårdt, att 
härvarande jernverkstäder icke ville åtaga sig att såga igenom 
en af de större meteorjernbollarna, till följd hvaraf jag endast 
känner deras inre beskaffenhet af de meteorjernstycken, som 
söndervittradt. 
Detta jern har nemligen en märkvärdig benägenhet att 
sönderfalla och vittra, oaktadt jernets halt af svafvel är ytterst 
obetydlig. Vittringen beror på en oxidering, sannolikt föranledd 
af jernets klorhalt och stora porositet, dock synas åtskilliga i 
sammanhang med denna förvittring staende företeelser för mig 
ännu oförklarliga. Jag skall derföre något närmare redogöra för 
de iakttagelser och försök, som blifvit gjorda för utredande af 
orsaken till detta för samlaren ledsamma förhållande: 
Meteorjernstyckena vittra ej vid fyndorten, oaktadt de der öm- 
som sköljas af hafsvattnet, ömsom ligga blottade, men äfven der- 
igenom äro utsatta för hafvets året om föga vexlande värmegrad. 
Afven under öfverresan, då stenarne lago inpackade i trä- 
lådor i skeppsrummet och voro utsatta för mycket fuktig luft 
och för en temperatur föga öfver 0°, vittrade de hela stenare 
icke märk bart; de på samma sätt inpackade fragmenterna sprungo 
deremot nästan samtliga sönder, isynnerhet de, som jag förva- 
rade i den uppvärmda hytten. 
Från atskilliga af meteorjernstyckena utsipprade sjögröna, 
sedermera genom luftens inverkan rödbruna droppar, innehållande 
en lösning af jernklorur och något svafvelsyrad jernoxidul. 
Ett större meteorjernstycke, som vid hemkomsten fick ligga 
i vanlig rum-värme, började snart att springa sönder på ytan 
och sönderföll slutligen, en par månader efter uppackningen i Stock- 
