146 A Balaton-melleki lakossäg neprajza. 
a zsidöknak reven volt, a kiket a kereskedelem hozott ide s a kik meg nem 
magyarosodtak el teljesen, hanem a nemetet hasznäljak anyanyelvükül. Lellen egy 
töt telepites emleket is Örzi a hagyomäny; a PEsty-gyüjtemeny szerint ugyanis van 
Lellenek egy szöllöhegye «Töthegy, mely onnan vette nevezetet, hogy a tulajdo- 
nos, barö MastHenyı, a felsöbb videkekröl tötokat hozatott, a kik azon helyen a 
szölöt pläntältäk; de az egesz töt csalädok kihaltak» (Pesty: mse.). Ez esetben 
azonban aligha kihaläsröl, hanem csak elmagyarosodäsröl, beolvadäsröl van sz6. 
Lengyeltötiban ket nemzetiseggel is van dolgunk, a töttal Es nemettel. — 
A Pesty-gyüjtemeny 1864-ben igy ir: «a köznep eredete töt volt, vagy mint maguk 
nevezik magukat, sokecz, de most mär vegkep megmagyarosodott; nepessege be- 
szärmazott tötsäg, a mitöl nevet is nyerte» (Pesty: msc.). Ez a rendkivül erdekes 
adat bizonyitja, hogy Lengyeltöti tötjai mar a hatvanas evekben teljesen elmagya- 
rosodtak; az 1880-iki nepszamläläs csak öt, az 1890-iki csak egy tötot emlit mär, 
de ez utöbbi is nem bennszülött, hanem Ujabb jöveveny. A magyarosodäs mär a 
harminczas evekben folyt, mert Fenvyes 1841-ben azt irja Lengyeltötiröl, hogy 
«tötokböl magyarosodö falu» (215. 1.). Hogy a magyarsäg itt mär a XVIII. szäzad- 
ban is gyökeret vert, kitünik VAryı könyveböl, mely azt «elegyes falu»-nak mondja. 
Hogy az elsö települök tülnyomö resze töt volt, azt bizonyitja az, hogy a Balaton 
melleken ez az egycetlen közseg, melynek hatäräban tömegesen lepnek fel a szläv 
elnevezesek, igy Glavicza, Kratina, Topolya, Gäj, Ragnicza, Pasztovicza, Jama, Saj- 
kindza, Kluka stb. Amde e helynevek egy resze azt is bizonyitja, hogy ezek a 
tötok nem felvideki igazi tötok, €szaki szlävok, hanem Horvät-Tötorszägböl valö 
delszlävok &s pedig sajat bevalläsuk szerint sokaczok, vagyis römai katholikus 
szerbek voltak, a kik onnan a Bäcskäba, Baranyäba, Somogyba is behuzödtak, söt, 
mint latjuk, a Balatonig jutottak. A bäcsbodrogmegyei sokaczokröl irt tanulma- 
nyomban (65. l., Budapest, 1896.) kimutattam, hogy a sokaczok a XVIIl. szäzad. 
legelejen szörödtak szet Horvätorszägböl; igaz, hogy ez idömeghatärozäs csak a 
bäcsbodroghmegyei sokaczokra vonatkozott, de ügy lätszik, ervenyes a lengyel- 
tötiakra is, mert a Pesıy-gyüjtemeny adatgyüjtöje azt irja, hogy «Lengyeltöti elö- 
ször 1720 körül emlittetik», a mi annyit mindenesetre jelent, hogy akkor nepesült 
be üjböl s a mivel különben az is összeväg, hogy anyakönyve — a Balaton mel- 
leken a legregibbek egyike — az 1727. evvel (l. a 9. lap.) kezdödik. Ebben az 
anyakönyvben pedig a mai törzsökös csalädok közül azok, melyek sokacz erede- 
tüeknek valljäk magukat, valamennyien elöfordulnak s az ketsegtelen ebböl, hogy 
a sokacz eredetü csalädok a XVIII. szäzad huszas &veiben mär itt voltak. Minthogy 
a Balaton mell&eken tötnak nevezik, mint lättuk, a felvideki tötot, a szlavoniait &s 
a vendet is, különös sülyt kellett helyeznem annak meghatärozäsära is, hogy ennek 
a magät sokacznak nevezö tötsägnak delszläv eredete igazolhatö-e vagy sem, a mit 
persze, magam nem leven szlävista nyelvesz, csak közvetett üton ällapithattam meg. 
Mindenekelött kideritettem azt, hogy ämbär Lengyeltöti tötsäga ma mär teljesen 
elmagyarosodott, a sokaczok utödai közül &l meg ket ember, az öreg PınTRA JÖZSEF 
es MarARESZ MikrLös, a kik Öösi nyelvüket beszelik. Ettöl a ket embertöl megtud- 
tam, hogy ök tökeletesen ugyanazt a nyelvet beszelik, mint a buzsäkiak ; magukat 
sokacz vagy sokecz nevvel jelölik, de a sokacz nev jelenteset es faji jelentöseget 
mär nem tudjäk, egyet azonban tudnak biztosan, hogy nyelvük különbözik a hor- 
vättöl is, töttöl is. Hogy ez a nyelv nem töt (eszaki), söt attöl erösen különbözik, 
bizonyos abböl, hogy Hunvapy gröf kethelyi uradalmänak azon tiszttartöi, kiket a 
