176 A Balaton-melleki lakossäg neprajza. 
a kökert, a tetejere mindenkor apröbb köveket raknak, azok közeit megtömik 
földdel, begyepesitik, s igy biztositjak a fal alsöbb reszeinek szilärdsägät. Ez a kökert 
bärmilyen praktikus is, de nem csinos, s ha a gazda meg szepet is akar, a kökertet, 
kombinälja a /eczkeritessel ügy, hogy a kökertet csak felmeternyire rakja fel 
vegeire, a sarkokra köläabat (köoszlopot) ällit, ha az alapfal nagyon hosszu, közbe 
is iktat meg 2—3 köläbat, s ezek közeit tölti ki függelyes leczkeritessel (7. &.: 5.). 
A deli parton keves a kö s igy a kerites anyaga megmaradt ugyan a fa, 
de takarckosabban bännak vele. Fonyödtöl delre a deszkakeritesek ältalänosak, 
majd függelyes (7. ä.: 6.), majd vizszintes deszkäzattal (7. ä.: 7.), mely utöbbi eset- 
ben meg rezsut fekvö vızvetö-deszkat is szegeznek a kerites pusztuläsnak legjobban 
kitett tetejere. Ezek a deszkak mär nem fejszevel hasitottak, hanem füreszszel 
vagottak s legaläbb is felenyi vastagok, mint a regi hasitott keritesek czölömpei. 
Fonyödtöl eszakra m&eg kevesebb a fa s igy a keritesekben a takarekossäg meg 
nagyobb; ott az egyszerü függelyes /eczkerites az ältalänos (7. ä.: s.). Itt-ott kiserletet 
tettek az eleven keritessel vagyis /ycıummal, de ezzel, rendkivüli szaporasäga miatt, 
felhagytak. Igy Köröshegyen mintegy 60 esztendeje hozta be Papp JAnos, az akkori 
plebänos a lyciumot, de utöbb ez ügy elszaporodott, hogy ma mär irtani sem gyözik. 
Az eddig ismertetett keritesek fökent a teleknek az utezära n&ezö reszet veszik 
körül ; sokszor ugyanezek valasztjak el egymästöl a szomszedos telkeket, sokszor 
azonban itt is takarekoskodnak &s vagy gally- (7. ä.: 9), vagy nadkeritessel 
(7. ä.: ı0.), valasztjak el egymästöl ügy a telkeket, mint különösen ugyanazon tel- 
ken belül a kis kertet a mellsö udvartöl, ezt a vetemenyestöl es ezt a szerüs- 
kerttöl. Viszont szegenyebb gazdaknäl megtörtenik az, hogy a külsö utezai kerites 
is — nem kerülven leczre, deszkara penz — csak gally- vagy nädkerites vagy Epen 
a napraforgö szäraz köröja (szära), (ilyeneket fenykepeztem Fokszabadin, Vörsön, 
Bal.-Edericesen), de ezek igen szörvänyos esetek. 
A telekre a keritesen ät a Zapun keresztül jutunk. A kapuk alakja sem egy- 
forma, söt elsö pillanatban nagyon is sokiele, de mihelyt ez alakokat sorban egy- 
mäs mell& ällitjuk, kitünik, hogy tulajdonkepen mindössze ket typussal s ezek 
vältozataival van dolgunk ; ez a ket fötypus az egy- es ketssärnyu kapuü. 
Ha bärmelyik balatoni faluban a nephez kerdest intezünk, milyen volt az 
utczakapuknak legösibb formäja, mindenütt egy es ugyanazon feleletet kapjuk: 
a kerekes kapü sövenyfonattal ; ehhez a felelethez azonban rendesen hozzätettek 
meg azt is, hogy regen deszkakapu meg egyältaläban nem volt, az csak üjabban 
került hasznälatba. Bizonyos az, hogy a ketszärnyü deszka &s leczes kapü nagyon 
gyorsan höditott tert s ha tiszta kerekes sövenykaput akarunk lätni, az egy 
Vörsöt kiveve, a hol meg a faluban is van nehäny Ep peldäny, a többi balaton- 
parti falunäl a szöllökbe kell menni s bizony meg ott is veletlen dolga, hogy 
räakadunk-e. Az ilyen kerekes sövenykapunak legteljesebb &s legösibb alakjät 
Endreden talältam meg (8. ä.: ı.), Borptry Anpräs häzänäl. 
Ennel a kapuig nyulö kerites egy vastag negyszögletes faoszloppal vegzödött; 
ennek a neve volt /uzsar vagy kapu-tuzsar s regen ebbe faragtäk be a csinäläs 
evet es a keszitö nevet. Ez a tuzsär volt a kapu tengelye, mely körül forgott, 
hogyan, legott meglätjuk. Magänak a kapunak volt egy Zalpfaja vagy kapualja; 
ez közepvastag gerenda, melynek szabad vege majd hegyes szög alatt felhajlott, 
majd kette ägazott ügy, hogy az egyik äg a gerenda iränyäban folytatödott, 
a mäsik pedig felhajlott. Mindket esetben a felhajlö resz volt a kapu foganteja, 
