A Balaton-melleki lakossäg nepra,jza. 223 
IX. A ruhazat. 
Mikor Zalamegye keszülöfelben levö monografiiäjahoz kerdöiveket küldött, 
Kövssı J., a felsö-örsi pr&post, arra a pontra, milyen a nepviselet, igy felelt: «A 
nepviseletböl, sajnos, kimarad a regi szep magyar öltözet. A ferfiaknäl a kurta 
dolmänyböl hosszü kabät lett. A nök nem is tudjak, milyen volt a regi magyar 
fejrevalö, pärta, viganö Es premes mente, Nyügbe szoritjäk magokat össze-vissza 
kötözött szoknyäikkal meg a magyar polgärlänyok is. Derekig l6g6 päntlikäs haj- 
fonäst mär lätni sem lehet. A läbbeli pedig czipö, 3—6 forintos, sarka felforditott 
töleser, mintha csak eszüket azon szivarogtatnäk Es tipornäk a sarba.» Kär, hogy 
a hazafıas büsongäs helyett a mely Erzesti prepost azt az ältala ügy lätszik jöl 
ismert regi viseletet le nem irta s igy legaläbb irasban meg nem mentette a 
tudomäny szämära, mert sajnos, annyira igaza van, hogy a regi viseletet mär csakis 
a hagyomäny ütjän fenmaradt töredekes adatokböl lehet es kell megväazolnunk. 
Kezdjük a ferfiakon. 
Regen, vagyis 1848 elött, a ferfiak arczukat borotvältäk es hosszüu hajat visel- 
tek,; de hät 1848-ban «beütött a nemet viläg», a hosszü hajat katonai okokböl «lepa- 
rancsoltäk» az ember fejeröl s a mig a legeny sor alatt volt, sem szakällt, sem 
hosszü hajat nem viselhetett. Hanem aztäan, mikor «kiszabadult» s megkapta az 
«opsit»-ot, ha balatonmelleki kälomista volt, legott Kossuth-szakält eresztett; tudta 
arröl mindenki a fajät, a felekezetet, nemcsak a valläsbelit, hanem a politikait is. 
A Kossuth-szakäll a reformätusok erösebb balatonmelleki feszkeiben maig is meg- 
maradt, de mär nem azzal a jelentöseggel, mint az 1848-at követö elnyomatäs 
ideje alatt. 
Az a regi, 1848 elötti hajviselet azonban szerfelett erdekes volt. A kisebb 
gyerekeknek a hajaböl a fej bübjan csinältak gombot, söt, ha düs volt a haj, oldalt 
a fülek elött is fontak egy-egy cszmbokot, hogy a hajat megneveljek s az Öössze- 
küszälastöl megmentsek. A hajat ily mödon oly hosszüra neveltek, hogy az a legeny- 
nek csaknem derekaig ert. A legenyek a homlokot takarö hajat 3—6 varkocsba 
fontäk s aztan hätra dobtäk, mint a sipkät, a fej hätsö reszenek haja pedig a var- 
kocsok alatt simän omlott le. A kinek bodor haja volt, az azt be se fonta, ügy 
omlottak le a fürtök välläara, hätäara. A fonäs körülbelül a 30. eletevvel megszünt, 
azontül vagy fesire viseltek, a mikor is a hätul leomlö hajat a közepen erös fesü 
fogta össze, vagy csardasan, a mikor a haj csak olyan hosszü volt, hogy a fül- 
czimpät nem takarta el es simara volt lefesülve, vagy vegül kondorra hagytäk, 
vagyis ha a haj »yzirett volt, mindegyik fül el& leeresztettek egy-egy csomö hajat 
s azt kikondoritottäk. A pasztorokat a hajukröl legott fel lehetett ismerni, mert 
azok a hajat a ket fülnel befontäak s a varkocsra gombot vagy csimbökot kötöttek. 
Hogy pedig a haj minel hosszabb legyen, azt rettenetesen zsiroztäk, mert akkor 
nö a hajnak a sza/a, ha jöl täplaljuk a kosarat (= gyökeret). 
A kalap a Balaton melleken regen mäs volt, mint most s többfele is volt. 
Örvenyes es a körülötte fekvö falvak sväb eredetü lakossägänak ferfi resze keskeny- 
es pörgeszelü, gömbölyü es laposfedelü kalapot viselt, ma a kalap szele mär nem 
pörge, hanem sima. Ezzel szemben a magyar kalapnak a szele igen nagy Es pörge, 
teteje gömbölyü, magas es kemeny volt, körülötte szämtalan gombostüvel letüz- 
delt päntlikäval; ezt a kalapot papostetejü-nek mondtäk, s mikor a hajtöl elzsiro- 
