A Balaton-melleki lakossäg neprajza. 261 
meg egy Romassölö fajtät is s a mennyiben ez azonos volna a Tokaj-Hegyaljan 
is elö, söt välfajokban is tenyeszö Rumonya szölövel, mely Romäniäböl szarmazik, 
annyiban ezt is itt a balkäni eredetüek közt kell felemlitenem. 
A nyugoti eredetü szölöfajtäknak ma mär se szeri, se szäma a Balaton melleken, 
ezeket egyenkint nem sorolom fel, hanem csak azokat välasztom ki, a melyek mär 
a XIX. szäzad ötvenes eveiben, tehät a Balatonmellek szölömüvelesenek ätalakuläasa 
elött ältalänos elterjedesnek örvendettek. Iiyenek voltak az olass risling (— MorxäRr, 
I. 83.); a muskota vagy muskotäly (= Muscat dunel, Mornär, I. 79.), az egyedüli 
franczia szärmazäsu muskatäly faj, mely hazankban, többek közt különösen a Balaton 
melleken is jobban elterjedt s bort is keszitenek belöle,; Halapi szagos vagy 
Haläpi muskotaly (= Mornär, 11. 77.), kitünö csemegeszölö, mely a balatonmelleki 
Haläp közsegben Bogyaynal magböl jött elö s igy balatoni különlegessegnek lehetne 
tartanı, ha nem volna teljesen azonos a Muscat du Cher &s a Muscato nero rosato 
nevü szölöfajokkal; Molnarszölö vagy Lisstes bajor (= Molnärszölö kek, MOLNäR, 
I. 27.), mely jeles tulajdonai miatt a Champagneböl terjedt el mindenfele,; Bur- 
gundi (= Moınäk, 1. 45., 46.) es Fakabssölö (—Kek Magdolna, Mornär, II. 32.), 
mindkettö francziaeredetü, utöbbi korän Eerö Es csemegeszölö. A chasselas fajokat 
a balatoni magyar ember sas/a vagy saslacz neven ismeri, ma igen elterjedtek, 
regen azonban csak egy fajtäjuk volt a Balaton mellett, különösen Äbrahämban s 
ez a sväjezi eredetü Chasselas blanc volt, ez oly regen került ide s annyira meg- 
honosodott, hogy egeszen magyar nevet kapott, Zagyoni zöld-nek hivjak a Zän- 
käval eszak felöl hatäros Tagyon közsegröl. Igen regen müvelik a Balaton mellett 
a spanyol Oportot is (Mornär, I. 31.). Az amerikai szölök közül tudvalevöleg az 
Isabella (Mornär, 167. 1.) került elöször (1820-ban) Euröpäba, az ötvenes evekben 
mär a Balaton mellett is tenyeszett sa legüjabb idökig, a szölöknek amerikai ala- 
nyokkal valö felüjitäsäig az egyetlen amerikai faj volt a tö melleken. 
Ezeken kivül a Balaton melleken feljegyeztem meg nehäny olyan regi magyar 
szölönevet, melyek ampelogpraphiai egyeztetese a rendelkezesemre äılö eszközökkel 
egyelöre — legalabb nekem — nem sikerült. Ezek a következök: Labacss2ölo, 
Szökeszölö, Aproszölö, Zsiros fekete, Zsiroslevelü, Rakodin, Szarkaszemt, Fenyes- 
szemi, Vörösvallas vagy Vörösszolö, Vekonyheju vagy Gyengehajüu vagy Nyarhayı. 
Ezek köze tartozik vegül az a Dalatonfekete is, melyröl PARRAGH azt irja, hogy 
BocyAay öt Even ät kiserletezett vele, de sem gyümölcseben, sem boräban nem felelt 
meg a värakozäsoknak (i. h.) 
Ezekböl lathatjuk, hogy a Balaton melleken a regi szölömüveles tülnyomö 
reszeben specziälisan magyar szölöfajtäkra terjedt ki s e tekintetben is tisztan magyar 
szölömüvelesnek tekinthetö. Termeszetesen minden videknek megvoltak a maguk 
különleges szölöfajtäi, melyek az ottani talajon legjobban teny6sztek s melyek az 
illetö videk szölömüveleseben vezerszerepet vittek. A videkenkint egykor legelter- 
jedtebb szölöfajok összeällitäsa ugyan nekem mär nem sikerült, de KELerı szöleszeti 
statisztikäjaban telälunk n&häny adatot a szölömüveles teljes ätalakuläsa elötti idöböl 
1873-böl. Igy szerinte a legelterjedtebb fajok voltak: Csopakon: szigeti (feher), 
särfeher, kadarka a magyar, rizling, muskotäly, burgundi es klaevner a külföldi 
fajtäak közül; Äbrahämban : kadarka, bälint, cserbajor &s feherszölö; Badacsonyban.: 
szigeti, keknyelü, särfeher &s zöldszölö (Kerken, i. h. 75. 1). Egy bizonyos, hogy a 
szigeti a särfeher &s juhfarkü mindenütt ältalänos volt. 
A balatonmelleki szölömüvelesnek egyik sajätossäga volt, hogy ezt a härom 
