262 A Balaton-melleki lakossäg neprajza. 
fajt, a szigetit, a särfehert es a juhfarküt mindig keverten ültette. Ha az öreg szölö- 
gazdäkat kerdezzük, mert teszik ezt, többnyire azt feleltek, hogy a bor erdekeben, 
mert a härom szölö leve együtt adta a legjobb balatoni bort. Nemelyek azonban 
azt is megjegyeztek, hogy a särfeher egymagäban igen rosszül terem. Mär most a 
tudomanyos alapokra fektetett modern szöleszet a nyolezvanas Evekben kimutatta 
— az erdem a magyar Moınär IstvAnE — hogy a särfeher egymagäban azert nem 
terem, mert virägjät elrugja s ennek a rugasnak az oka pedig az, hogy nemely 
fajnäal s igy Epen a särfehernel is a virag meg a termö kifejlödese elött hullatja 
el himporät s igy a sajät porzöjaval meg nem termekenyülhet, hanem kenytelen 
azokkal a vele szomszedos mäsfajü viragokkal megtermekenyülni, melyek himporukat 
epen a termö kifejlödesekor hullatjäk el. Söt vannak fajok, igy pl. a szigetinek 
rongyos vältozata is, melyeknek ez ällandö tulajdonsäguk. (MornäR, i. h. 24. 1.) 
A nep az okot persze meg nem ällapitotta soha, de az eredmenyt lätta, s hosszas 
tapasztalas Utjan räjött arra, hogy a hol a särfeher keverten van a szigetivel &s 
juhfarküuval, ott a särfeher is terem; az ülteteseknel aztän alkalmazta is ezt a tapasz- 
taläst, a miert aztan ra is fogtäk, hogy szölömüvelese — primitiv, szölejeben faj- 
zavar van, fajbort termelni nem tud. S a vadak elhangzäsa utän Evtizedek mulva 
a tudomäny igazolja a balatonmellcki regi szölömüveles egyik sarkalatos törvenyet. 
A nep azt is Eszrevette, hogy a rongyos szigeti sohasem, kevert szölökben sem 
termekenyül meg kellökepen, ezt tehät következetesen €es mindenütt irtotta s a 
modern szölömüveles is öva inti a gazdät e fajtöl, melynek irtäsat maga is csak 
tanäcsolhatja. 
Terjünk ät immär maganak a szölömüvelesnek idörendben valö megväzoläsara. 
A szölögazdänak az Ev elsö ket hönapjaban alig volt dolga,; ha a tel enyhe 
volt, a föüld nem fagyott meg s azt hö nem boritotta, trägyazott. A trägyäzäst a 
Balaton melleken soha sem vegeztek czelszerüen. A somogyi ember erett gane 
helyett csak szalmatörekkel javitotta szölöje földjet, hogy a trägya büdös izet Es 
szagät a szölö gyümölcse, majd bora meg ne kapja,; persze arra nem gondolt, hogy 
bora azert fanyar €s ganeszagü, mert a bokorkötesü es karözatlan szölö önsülya 
alatt a földre rogyott s a fürt egy kis esö segitsegevel ott tapadt össze a ganeval 
s hogy a tisztasägäröl egyältaläban nem hires szüreten «minel rothadtabb, földesebb 
es ganejosabb volt a fürt, annäl biztosabban jutott a cseberbe, mert a napszämos 
vagy penzesszedö csak a javät ette meg, s igy bizony a fürtre ragadt ganejt is 
kisajtoltäk.» (Gaät, i. h. 17. 1.). A szüretek tisztasäga ugyan ma mär sokat nyert, 
de a felületes tragyazas maig is megmaradt; belättäk ugyan, hogy nem szalma- 
törekkel, hanem ällati trägyaval kell a földet täplälniok, de azt meg mindig a talaj 
felszinere, a tökek köze hintik el; a trägyazas ezen balatonmelleki mödjat szeme- 
telesnek nevezik s a szöleszek szerint igen helytelen, mert igy a viz a tragyät 
lemossa az aljba s mert a felszinen hagyott trägyanak Eepen a gyomok veszik leg- 
inkäbb hasznät. 
Märeziusban, a mint az idö engedi, megkezdödik a szölömüveles elsö fö- 
munkäja, a krkapalds, a mikor is a gazda kıkapalja, kıszabaditja, kinyitogatja, kı- 
pirgalja vagy pirkalja a tüket, vagyis a földet a tökeröl Es a töke mellöl elhüzza 
ket oldalra s /anyert csinäl körüle, hogy metszhessen. Nehäny napra ezutän követ- 
kezik a metszes. A balatoni nep babonäja azt tartja, hogy hold üjän metszeni nem 
szabad, mert különben a venyiget nyäron megeszi a szü s akkor sok fattyüt es 
csiatagot hajt a szölö, a faltyu a tüke sarkai mellöl, a cszatag a tüke alöl tör elö. 
