276 A Balaton-melleki lakossäg neprajza. 
ben a hegybirösäg magät bekebirösägnak nevezi. Az utolsö feljegyzes 1881-böl 
valö, a mikor is Csara GABOR jegyezte be sajät kezeiräsäval, hogy 3 even ät 
1881-ig ö volt a hegybirö. 
A következö sorokban immär az articulusokb6öl igyekezünk megväzolni (a 
zäröjelben levö szamok mindig az articulus szämät jelzik), hogy a XVII. szäzad 
mäsodik feleEben milyen is volt a hegy &Elete a Balaton melleken, hogy öriztek a 
szölöt, mire vigyaztak, mit mivel büntettek s a hegybirösäg specialis intezmenye 
mikent szerepelt. Igaz, hogy e kepet csak a badacsonyi hegykönyv alapjan väzoljuk 
meg, de az articulusok az egesz megyere szöltak, s a többi megyek articulusai 
lenyegükben nem tertek el ettöl.! Igaz hogy csak väzlat, a mit ez Eletröl nyujtha- 
tunk, de oly kort, oly ällapotokat ismertet meg, melyekröl — legaläbb egyelöre — 
mäs feljegyzeseink nincsenek. 
Minthogy minden jö6 rendtartäsnak feje Es fundamentuma az istenfelelem &s 
tisztesseg, hogy ügy ez, mint a szölöhegy kär nelkül megtartassek, a szölösgazdäk 
Szentgyörgynap täjan összegyülven, hegybiröt es 12 esküdtet — jämbor istenfelö 
embereket — välasztanak; az esküdtek közül egy a föesküdt vagy vieze-hegybirö. 
Ugyanakkor fogadjak fel egesz Evre a szölöpäsztorokat vagy hegymestereket, 
kiknek kötelessegük ügy nyäron a szölökre, mint telen &s tavaszszal a hajlekokra 
vigyäzni, hogy koborlök, tolvajok s egye&b gonosz emberek a szölösgazdät meg ne 
karositsäk; vegül ugyanakkor fogadtak fel egy hites notäriust, a kitöl megkiväntäk, 
hogy «j6 ertelmes ember» legyen s a ki a hegybirösäg iräsbeli ügyeit vegezte (1.). 
Szölöpäsztornak lehetöleg ferfit välasztottak; de ha mär nöt fogadtak fel, 
rosszeletü szemelyt alkalmazni kezdetben 12 frt, kesöbb 4 frt vagy 12 pälczaütes 
büntetes terhe alatt tilos volt (17.); csak azt nem mondja meg az articulus, hogy 
ezt a büntetest ki szenvedte el, a hegybirösäg-e, mely a rossz &Eletü asszonyszemelyt 
felfogadta, vagy a szerencsetlen asszony-e, a ki elvegre is az articulust nem tud- 
hatta? A hegybirö6 a szölöpäsztorokat kitanitotta, velök a hegy igazsägät megismer- 
tette, az ev folyamän ältaluk elkövetett rosz cselekedeteket feljegyezte s hegyvam- 
szedeskor azokat az urasäg tisztjenek bemondotta (17.). Nem volt szabad nekik — 
de a hegybiraknak sem — a gyümölcsfät räzni, gyümölcsöt vagy szölöt tarisznya- 
val a häzhoz hordani (13.). Ha a hegybiräk vagy a szölöpäsztorok kötelessegük 
teljesit£seben resteknek tapasztaltattak, hivatalukböl s szolgälatukböl letetettek, 
helyettük alkalmasabbak välasztattak (17.), söt, ha az articulusokat meg nem tar- 
tottak, a varmegye tisztje tömlöczbe is verhette Öket (34.). 
Minthogy pedig akkor is voltak emberek, akik a hivatalt nem szerettek, az 
articulus kiköti, hogy a ki hivatalät, a melyre välasztatott, jeles ok nelkül el nem 
fogadnä, 4 frtra büntetödjek, miböl 3 a földes üre, 1 a helysege (1). 
Ha a valasztö gyülesen a földesür vagy tisztje jelen van, a välasztäs azonnal 
ervenyre lep, ha nincs jelen, a valasztäs ennek megerösites vegett bejelentendö, a 
megerösites utän pedig a välasztottak felesketendök (1.). Az esküforma igy szölt: 
«En, X. Y., esküszöm az &lö istenre, atya, fiü, szentlelek teljes szenthäromsägra, 
! Erröl gyöz meg a fehermegyei hegyartikulusoknak az a rövid kivonata, a melyet LETENYEI 
Lajos: «A välvölgyi Es tabajdi szölömüveles ismertetese»-ben (Pest, 1859. 81. s kk. 1.) közöl. Ezek 
a szabäalyok — szämuk 40 — mär 1827-böl valök s igy meg körülmenyesebbek, mint a badacso- 
nylak s termeszetesen a helyi viszonyokhoz is alkalmazkodöbbak. A hegyszabälyoknak, melyek 
meg 1859-ben is ervenyben voltak, birälatät LETENYEI 1859-ben a következö mondattal adja meg: 
«A 40 czikkböl allö hegyszabälyböl jelen idönkben alig egy-kettö jöhet alkalmazäsba» (87. 1.). 
