396 | A Balaton-melleki lakossäg neprajza. 
A keresztelessel ältaläban sietnek s’a kereszteles körüli szokäsokban a katho- 
likusok €s reformätusok teljesen elternek egymästöl. 
A katholikusoknäl csak egy keresztapät Es keresztanyät (komapart) kernek 
fel; ezek eljönnek a gyermekert s ezekkel a szavakkal viszik el keresztelni: «Po- 
ganyt viszünk, keresztenyt hozunk». A pap a gyermeket megkereszteli, miert is 
neki 30—40 kr., a tanitönak 5 kr. jär. Mikor a keresztelöröl visszaterve, beällita- 
nak a szülökhöz, ezt mondjäak: «Pogänyt vittünk, keresztenyt hozunk». Ilyenkor 
aztän van egy kis äldomäs, pörkölt, kaläcs, bor, a miröl meg a szülö asszony gon- 
doskodott elöre. Ezutän nyolcz napig a keresztanya föz a betegägyas asszonynak. 
A keresztapa väsärkor, bucsüjäaräskor kisebb ajandekokkal szokott megemlekezni 
keresztfiäröl vagy keresztleänyäröl, de valami nagyobb keresztajäandek adäsa nincs 
szokäsban. 
A reformätusoknäl 15—20 pär komät is felkernek s lehetnek azok legenyek 
is, leänyok is. A kereszteles maga csak a legszükebb csalädi körben törtenik meg, 
de nehäny hettel kesöbben, mikor az anya mär egeszseges, gyakran azonban csak 
hönapok mulva, a mikor eEpen a gazdanak mödja van rä, nagy keresztelö-ünnep- 
seget — paszitdt — tartanak, melyen a komäk mind resztvesznek s a gyermek 
szämära penzt is adnak komaajandekba, kiki annyit, a mennyi mödjaböl telik. 
Ügy lätszik, a paszita szokäsa regen megvolt a katholikusoknäl is. A vörsi 
r. katholikus anyakönyvben ugyanis Köver JAnos plebäanos 1815-ben azt irja, hogy 
Domänıczkı JAnoS-nak, a ki 1720—1724-ig volt plebanos Vörsön, megtalälvan iräsait, 
azokban «vannak nemely különössegek, melyek az akkori idö szokasira mutatnak. 
Igy p. o. a kereszteleskor a keresztszülökön kivül emlittetnek adstantes in cere- 
moniis vagy testes: a mi ketsegkivül a születesen Es Ujraszületesen valö örvende- 
zesre mutat, mint valaha örvendeztek Ker.-Szent-Janos születesen. Ezen örvendezök 
szämära keszült azutän a paszita, vagyis az örvendezö lakodalom, a minek itt mär 
ma csak a neve van meg, de az öreg TsınAr Györsy sokszor emlegette». Ezek 
szerint tehät a XVIIl. szäzad elejen a paszita a katholikusoknal meg megvolt. 
Mikor a fiatal anya mär annyira van, hogy csecsemöjevel elöször a templomba 
mehet, azt ügy mondjäk, hogy kravatjdk. 
A keresztnevek adäsäban ugyanazt a jelensäget &eszleljük a Balaton melleken 
is, mint a magyarsäg mäs videkein, hogy t. i. minden faluban van 5—6 kedvelt 
nev s a gyermekeket erre keresztelik meg. Igy a Balaton melleken ältalänos fiü- 
nevek: Jözsef, Jänos, Istvän, Ferenez, Gäbor, Imre, Lajos, Käroly, Gyula, Sändor, 
Antal, Mihäly; nöi nevek: Mari, Erzsi, Terez, Röza, Anna, Karolin, Lidi, Eszter, 
Vera, Juli, Zsuzsi, Zsöfi. Ezek az ältalänos elterjedesüek. Voltak esetek, hogy egy- 
egy faluban oly keves keresztnev volt forgalomban, hogy utövegre is a pap keny- 
szeritett a nepre üj neveket, megkeresztelven a gyermeket arra a szentre, a kinek 
a napjän’epen született. A fürdöhelyek videken, B.-Füred, Siöfok, Kenese stb. körül 
a fürdövendegek egy-egy üri keresztnevet kaptäk fel s különösen a kis länyokat 
arra keresztelgetik, igy azutän sokszor a legsajätsägosabb nevek egesz bokretäja 
kerül össze az anyakönyvekbe. \ 
A keresztnevek kedveskedö vagy kicsinyitö ferditesei Es röviditesei nem ter- 
nek el azoktöl, a melyek az orszäg mäs reszeiben is divatosak s a Balaton melle- 
ken mindössze Aszöfön es Örvenyesen hallunk olyanokat, melyeket elsö pillanatra 
alig ismerünk fel, mäsodik halläsnäl azonban mär tudjuk röluk, hogy a kereszt- 
