on 
— 
> 
Сл 
1 
2 
> 
2 
ot 
3 
> 
3 
ot 
4 
i=) 
45 
1723, 21.—26. Jan. 63 
etc. men bisverre! De faaeîte betragter jaadan Velgierning alvorlig og tacher 
Gud derfor af Hiertet. Der Баг nu allerede i denne Winter faldet 4° Menni- 
ffer af paa det Sted alleene, og fleere andre fornemmer vi och at være ved 
Døden afgaaen paa andre Steder. Dend jtinfende og raae Фрще, jom disfe 
Menniffer bruger, forforter uden Twill mange af dem deris Lifvis Dage, tht 
Det er rart, at vi her jeer nogen ret gammel og boy bedagede Folch. 
Dend 26. fommer der nogle Gronlender till 08 og forteller, at een af 
deris Konjt Erfahrne var fommen till vore Nabver og Ще i Afften ochjaa 
der jammejteds bruge fit Ярош Spill. Bi jfulle derfor endelig fomme der hen 
og fee paa ham. Seq jagde, at ieg hafvde feet det tilforne, og at deris Konft 
er Løgn og af ingen Verdi, hvorpaa een af dem jvarede, at ieg var Micke- 
ckau og funde iche faabant, thi der Dend forermelte forleden Dag i fin 
Ronft var benrycht, jom han jagde, till Himmelen, jane Hand flet ingen Spor 
eller Tegn der till mig; men hand jaae der een Hund aad paa een gammel 
Kierling, og een Toes at bære et Kablunach Hofvet i fin Haand, og andet 
jaadant Fabel meere, jom hand fortalte. Der teg пи jvarede, jaadant var 
idel Løgn og Opdigt, bad de, ва ffulle ichun fomme der Hen т Afften, jaa 
ffulle ieg fornemme det. For Plasier gich ieg med Bogholderen og Mefteren 
der ben, hvor hand da, effter at Linjet var udflucht, anfangede med fit Abe 
Spill paa jamme Maade Som tilforne er om formeldet. Der det пи omfider 
hafvde Ende, figer vi, det var Løgn og Grecherte alt, hvad de foer med, thi 
vi forftoen og vifte vell, hvordant de bar fig ad, hvilchet de vell negtede, men 
funde intet fige derimod, effterjom vi i alle Ting ofverbeviite Dem bert8 gieche- 
lige Adfærd. De fortalte 08 iblant adjfillige Fabel од Giecherte, Hvilchet de 
med Alvorlighed vill formaintenere og binde 08 paa Crmene, hvor iblant 
och er dette: Naar Maanen er borte for dennem og iche ffinner, jiger de, at 
hand er neder i Hafvet eller paa Jorden og tager Kobber og andre Diur med 
fig op till Himmelen for at æde etc. 
seg fand vell iche fornemme, at de hafver nogen Kundjfab om Planeternis 
Gang og VBirfning, dog hafver de adffillige Mafvne paa een Deel fiendelige 
Stierner, jaa jom Vognen falder de Tugtu i. e. et Keens Dyr, Siuf Stiernen 
Suillilik, og andre Stierner gifver de andre Diurs Nafvne, bejonderlig de, 
jom gifver dem Kiending af Dagens Opfomit. Om Beir-Linfet, jom altid ud; 
flart Geir lader fig fee paa Himmelen, hafver de dend Indbildning, at de 
ere De afdøde Kalaler |: sc: døde Wennilfer : {ош løber af og till paa 
Himmelen, jaa det lader fig anjee, jom be ffulle hafve cen Meening om Udøde- 
lighed og at der er et andet Lifv effter dette, endog dend jamme er fiødelig 
og fuld af Fabel. Det er at beflage, at jaa flychtige de ere til at optenche 
adjfillig Middel till deris Næring og Lifvs Ophold at joge, jaa ftor Dum- 
hed од Kaaldfindighed udviijer de alvorligen at ville efftertenche dend quo- 
Dommelige og himmeljfe Sandhed, jom icq ved all Leylighed foger at fore- 
jtille dem, hoilchet fommer altfammen deraf, fordi de anfeer vor Guds Tiennifte 
iche af meere Betydenhed end deri3 eget Giecherie, men holder den for cen 
blot Ceremonie. 
Kortelig, alt hvad font er, giør de fig ingen anden Tanche om end at 
