1725, 20.—29. Oktober. 175 
jtor Herlighed? Jeg forflarede dem: At han var Иде jaavel et Méenuefte jom 
alle andre; men ban var т GUd3 Sted, og var af GUD mbjadt, at være 
en Herre од Negentere over andre, jaaledes, at alle ffulle være ham lydig, og 
givre, hvad han befalede, ligejom Gd jelv havde befaled det; og de font vare 
5 ulydige, jfulle han jtraffe, men forjvare de Gode og Fromme for de onde og 
arrige Mtennelfer. De jpurdte fremdeles: Efterdi ban var jaa ftor, og havde 
jaa meget at fige, ош han da frygtede for GUd? Jeg jagde, ja, at ban 
frygtede og ærede GUD, Пдеот Hans Underjaatter; thi ban haver GUD til 
HErre over fig, og Han er GUdS Tiener. De jpurdte ydermere: Cfterdi jeg 
havde for underviijt Dem, og jagd, at Зтейетие vgjaa vare Guds Tienere, 
og at GUD vilde, at alle ffulde adlyde deres Ord, om da Kongen havde mere 
at betyde end PBreiterne? Jeg fvarede ja, at Kongen er og en Herre over 
Vrefterne, og de bør adlyde ham Идеющ GUd; Wen Bræfternes Yembede er, 
at undervije бо af Glos Ord, hvorledes de jfal troe, og forholde fig, at 
de fand blive jalige; Og efterdi de одаа ere GUDS Tienere, од bave GUDS 
Ord at forfynde, da bør alle at eljfe og adlyde dem. Det gior og Kongen 
jelv, jaa at, naar Breeften prædifer, og taler GUdS Ord, jaa finder Kongen 
jelv, од hører derpaa, paa det Dan ligeledes fand lære at frygte og ее GUD, 
vg blive falig.  GUd maa da være meget Мот, jagde nogle af dem, efterdi 
jaa Пот en Herre, og alle andre бо, frygte og ærer ham. За visjelig, 
jvarede jeg Dem, er Gd meget ftor og herlig, ja jaa №0 og herlig, at jeg 
iffe formaaer at fortælle det, hosfojende, at de og iligemaade |fulle frygte og 
elfe GUD, ligefom vi andre; thi hver den fom iffe af Hiertet frygter og 
elffer GUbd, ffal henfajtes til Dieevelen т Helvedes Ild. De fvarede, de havde 
før iffe tænft, at GUd var jaa herlig og forfærdelig, herefter vilde de bedre 
give Agt paa min Underviisning; thi de havde iffe Loft ut fomme til Зе: 
velen i Helvede. De jpurdte endnu et om Songen, nemlig, at efterjom jeg 
jagde, at Kongen forjvarer de бтопиие for de Ondes Overvold, ош han da 
og vilde forjvare Dem, og forhindre, at iffe de galne Kablunakker ffulde 
fomme der til Landet til bem, од giøre dem ondt. Jeg |varede ja, at Kongen 
elifer Dem meget, thi derfor havde han jendt mig til dem, at jeg |fulde under- 
vilje Dem om GUD, at de funde blive falige. Og jaa længe de vilde give Wat 
paa min Underviisning, frygte og elffe ©ЦЬ, da Не heller ingen даме eller 
flemme Folk fomme til deres Land, at givre dem ondt. Wen efterdi Kongen 
havde jaa ftor Naade og Godhed for dem, jaa burde de oglaa udvije, at de 
eljfer Kongen igien, og forære ham noget, fordi han med jaa ftor Befoftning 
holdte mig og andre Folf der т Landet, alleene for deres №0. De jvarede, 
De vare fattige, og havde intet uden Spef од Sfind, vilde han have noget 
Deraf, ba vilde De give ham Det etc. Cfter at jeg havde været ved et hvert 
Huus i jer, og underviijt dem alle, tog jeg den 22de меш til Colonien igien. 
Den 24de [ved jeg min Søn gaae hen til Nabverne paa vor Ve, for at 
{eje for Gronlendernes Born. 
Den 27de reijede Hr. Albert Top til Grønlænderne Yiorden fore, og 
fandt dem, jom tilforne, meget ftiffeligen og lervillige, од fom tilbage den 
45 29. dito. 
1 
> 
1 
ex 
» 
> 
2 
Or 
3 
(=) 
3 
Or 
4 
© 
