178 1726, 2.—14. Januar. 
dem lide Won. De jvarede, at de nof tenfte paa Gud, men hvorledes de 
ffulde falde paa ham, vidfte de iffe; havde de nogen, jom funde umdervife 
dem, hvad de Не fige, jaa vilde be nof falde paa Dam, med videre. Jeg 
foreftillebe dem, at jom de |е Бей vidfte deres Nød, jaa funde de ogjaa vel 
fremføre den for GUd i Bønnen; thi jom Gud veed deres Hierters бот: 
længjel og Begiæring, jaa hører han dem og alleftæds og alle Lider, naar 
de Шип alvorligen paafalde Ham. Underviijte dem одаа derhos (jom jeg 
og otte tør havde giort), baade Hvorledes de ffulle bede Gud om det Timelige 
Jom ogjaa det Cvige, fom de allermejt burde have Tanfer og Forlængtel 
efter, og naar be fligt giorde, gav GUD dem og vel deres nødtørftige Under- 
holdning. De tilftod alle, at det var Sandhed jeg jagde dem; thi nejt-for- 
gangen inter, Der jeg umderviifte dem, Hvorledes de Ще paafalde Gud, og 
de bad til Gud, da gav Gud dem ogjaa noget iblant, Hvorfore de ogjaa 
endnu troede min Tale, og vilde den efterleve. Œfter at jeg om Wiorgenen 
tilig igien havde underviijt dem lidt, fore alle Mtandfolfene ud paa Sven, 
thi Væjret var godt, т det Haab, jom de jagde, Gud |fulle 1 Dag give dem 
noget, jtden De havde Hordt paa min Underviisning, og paafalded God. Jeg 
foer derfra Hen over til en Le, ftrar ved Landet liggende, hvor jeg fandt 
Meanpfolfene alle udfarne, Hvorjore jeg [ее for Qvinderne og Børnene, og 
drog derefter Diem igien. Her i Hufet [аае een Mands Qvinde dødelig 190; 
Jeg beflittede mig paa, efter Muelighed, at føre hende til hendes foreftaaende 
Dos Vetragtelle, og at hun ffulle bede GUD om Naade, at Han for Ehrifti 
Sfyld vilde give hende Hiummerig. Og der jeg jpurdte hende, om Hun troede, 
hvad jeg havde jagd hende og andre om Gud? fvarede Hun, at Hun troede 
Det, og vilde gterne fomme til Guds Rige; lælte og efter mig, hvad jeg fore- 
læfte hende, bedende, at Gud vilde annamme hendes Stel, naar den foer af 
Legemet; hvorefter jeg ffildtes fra hende, од befalede hende Guds Maade og 
Barmbiertighed. | 
Den 12. dito afgif ved Døden een af Coloniens Ко jom fra An- 
fomiten ber til Landet neft-afvigde Sommer, havde været jvag, og af 
liden Helbred. 
Den 13de fom en Bildmand, jom var beflægtiged med Poek, meget |or- 
rigfulde og bedrøved til Colonien til 08, begiærende, at vi ville tage ham 
med hans Kone од Daatter paa nogen Tid i Hufet til 08, efterfom han for 
Mangel af Nering og Føde, jom var iblant dem alle der Nord, hvor han 
bvede, Dertil var højligen foraarjaged. Han havde endnu nogle Lodder og 
Selhunde tilovers, Hvilfe han gierne vilde conservere til fin og fines Op- 
hold, men derjom Han blev der, maatte han deele Det med de andre, og Da 
paa Det fidfte med dem lide Moo. Cfter Hans jaa indftendige Begiæring, 
maatte jeg accordere ham det. Og fom det denne gang faldt min Collega 
til, paa Embedes vegne at bejøge Grønlænderne, resolverede han, at reife 
DID, for ogjaa, efter Grønlændernes Begiæring, at føre hans Kone од Daatter 
med fig tilbage. Han reifede bderfore den 14de med godt Bajr Nord efter, 
havende med fig Kiobmandens Assistent og forermeldte Poeks Stone. Dagen 
m 
0 
— 
Or 
cw) 
0 
vo 
5 
30 
oo 
5 
= 
0 
efter De vare fomme der, од Hr. Albert Top havde left for dem alle 1 Sujet, 45 
