192 1727, 4.—17. Februar. 
jfulle fige flat, for at giwre mig en Velgefall, men de maatte meene det af 
Alvor og Oprigtighed, ellers tog Gud fin Velfignelle igien fra dent. 
Den 5. dito, efter at jeg om Morgenen havde læjt for dem, foere de ud 
pan Søen igten, og jeg reifede over til Nabverne pan vores De, hvilfe jeg 
med Det famme unberviifte, efter at de om Aftenen vare hiemfomme af Søen, 
og tligemaade havde faaet mange Alter. Her var en gammel Qvinde, fom 
var meget jvag, hende forejtillede jeg, at hun jnarlig maatte døe; nu havde 
hun hørdt af mig, at der var baade en Pines Sted og en Gledes Sted, 
hvor Menneffene efter Døden jfulle jamles og belønnes, enhver, ligejom de 
bave fortient, jpurdte hende derfore, hvor hun meente, at Hun ffulle fomme 
ben? Sun fvarede, hun vidite det iffe. Og fon jeg jagde, Hun havde jo 
hørdt af mig, at de jom frygte og elffe GUD, og troer paa Hans Son, jfal 
fomme til Gledens Sted, fordi Guds Søn er død for dem, од jaaledes frelit 
dem fra Dievelen og Helvede; Men de andre, jom bar foragteo GUD, og 
iffe ville troe paa hans Son, de ffulle fomme til Binens Sted, til Dievelen. 
Havde hun nu troed. paa GUDS Søn, og frygted og elifed GUD, jaa havde 
hun Himmerig at vente, Hvis Ш, jaa Horde Hun Dievelen til. Hun jvarede, 
hun vilde Ше til Dievelen. Jeg lagde atter til hende: Vilde Hun iffe til 
Dievelen, jaa maatte hun bede Gud om fin Maade. Dette lovede Hun vel at 
ville qiore, men GUD bedre! efter udvortes Anjeende var hun iffe т Stand, 
at giøre jligt. Hendes Softer, jom var een af vores andægtigite Tilhorere, 
og jyntes mere at være rørt, fagde, at ville ertndre hende derom; Hun [ее 
oglaa for hende den lille Bon og Suf til Gud, om Hans Maade og et jaligt 
(Endeligt, jom Hun og ее efter hende. 
Der havde nu 1 mere end 14 Dage været et overmaade deiligt Binter- 
За, Нат, og dog gandjfe mild Luft. 
Udi disje Dage havde der været jaadan Mangfoldighed af Alfer udi 
Søen, jaa Grønlænderne har jaged dem udi Hobe-Lall for fig til Landet, og 
taget Dem med Hænderne. 
Den 6. Februarii retjede Kiobmanden med tvende Chalouper Nord til 
Pisubigme, for at fornemme, om Grønlænderne der Jammeltæds havde noget 
at forhandle, og fom hiem igien den 10. dito, med begge Chalouperne fulde 
af Spek; thi Grønlænderne havde i denne Vinter havd god Lyffe til Seel- 
hunde-Fangtt. 
Den 14de bejogte Hr. Top atter Grønlænderne udi Koek-Werne, og fom 
Diem igien ben 16de, og havde ogjaa lælt for Nabverne paa vores De. 
Den 17de reijede Kiobmandens Assistent med tvende Chalouper atter 
Nord efter, for at handle med Grønlænderne, og. fom Diem igien den 23de, 
ligeledes med en god Ladning af Spef. 
gormebdelft at AlferFangiten gif jaa extraordinaire vel til, jaa fom og- 
jaa mange af Fiord-Folfene ud, for at ligge Her paa Alfe-Skytterie, jaa at 
de her omfring boende Gronlœnbers Hufe bleve jaa opfyldte med Folk, at 
mange af dem vare foraarjagede at tage Logemente ps 08, bvilfet vi iffe 
heller Funde nægte dem, for at nyde jamme VBelvillighed af dem igien, naar vi 
vilde tage ind ИГ dent. 
_ 
(=) 
md 
5 
© 
5 
oo 
0 
45 
