204 1727, 3. December --1728, 18. Januar. 
og beder GUD om noget, da ffeer det. Hvorfore Han ogiaa bad ИГ GUd, at 
hans Baad maatte fomme til Landet til Баш igien, ellers maatte han døe af 
Hunger. Det ffeede oglaa, thi Baaden fom Drivendes til Landet, et lidet 
Styffe derfra; hvorover han blev glad, og taffede GUd, og foer bien. Den 
anden fortællede, hvorledes han engang var beftedt i ftor Livs-Tare, i det en 
Selhund nær havde forrajfed ham, ved det at Liinen, da han havde ffudt 
Harpunen 1 Sælhunden, fom т ureede for Dam, og blev fait i hans Baad, 
jaa han, der Selhunden [96 hen med Linen, fullede omfring; Da tænfte han 
ogjaa paa ©ЦЬ, og Ollos Søn, og bad ham bielpe fig. GUd hialp ham 
ogjaa; tht jom Harpunen flap [08 igien udaf Seelhunden, fif han reift fig felv 
op igien, og beholdt ааа Livet. De forumdrede fig alle over det jom bdisie 
tvende fortaldte, og jagde, at naar de fom i nogen Nød, da vilde de одаа 
paatalde GUD, fom er mægtig at hielpe. 
Den dte gif jeg hen til Naboerne paa vor Øe, og ее for dem. 
Den 16de bejpgte jeg atter Nabverne paa Embedets vegne. Denne gang 
(ее jeg dem noget for af Evangelierne, jom jeg havde overjat, hvilfet de med 
jommelig Andagt paahørdte, allerhelft den HErres JICju Chrijtt Mirafler, 
hvorover de højligen forundrede fig. Seq forblev Dos dem om Natten, og om 
Morgenen gif Diem igien, hvormed min Visite til Grønlænderne blev endt for 
Dette War. 
Anno 1728. 
Som det gamle War endtes med et meget uftadigt og jlemt Læjr, jaa 
begyndtes og det Mye ligeledes med uftadig og ftormende Зет og Sneefog, 
Derhos одаа temmelig Froft, at endog Sundet uden for Colonien laae til- 
frosfen, jaa man funde iffe fomme ud med noget бат]. 
== 
0 
20 
© 
om 
Den 14. Januarii, efter at ten igien brød op, тейе jeg hen over НГ. 
Grønlænderne udi Koek-Øerne paa Embedets vegne, og fom igien den 
16. dito. 
Samme Dag var Kiøbmanden gaaen hen til Nabverne, og belpgte dem; 
hvor da en gammel Sfalf der fammeftæds [ved fig forlyde, at Kiobmandens 
Зеюа var dem meget behagelig, thi han fom iffe од brydde Dem med ben 
fiedjommelige Феи, ош Bræjten giorde, af hvilfet han jagde jig |let intet 
at troe. Men der Rivbmanbden gav hannem for faadan fin ugudelig og Тот: 
argelig Tale et par Lrfigen, undffylote han fig, og jagde, at det iffe var 
hans Alvor; hoilfet neppe var at troe, thi Han fagde nof hvad hans Hierte 
meente. ra de andre hans Wabvoer fif man fiden høre, at de var iffe vel 
tilfreds med баш, for den Tale №0; Thi for Poek (jom er den Grønlænder, 
der havde været her i Kiöbenhavn, og da var 008 08), har de paa Søen 
ladet fig forlyde jaaledes: At han talede font et Barn, og Ш fom en gammel 
Wand, og Breiten jfulle deraf tænfe, at de alle vare ligejom Han. 
Den 18de, jom var den anden Søndag efter Hellig Tre Kongers Dag, 
blev Poek med fin Kone, efter at de paa nogen Tid vare underviilte т den 
Chriftelige Lære, deelagtig giort i den hellige Daab, hvilfen de med Jømmelig 
30 
= 
> 
> 
u 
