276 1738, 10.—11. December. 
At hun befandt nu, at det var iffe jandt, font jeg havde Jagd dem om GUd 
og GUDS Søn, at han baade var mægtig, од Funde, jaa oglaa barmbiertig 
og god, og vilde Hielpe alle dem jom ere т 690, од paafalde ham; da fagde 
han til hende: At det jo var langt bedre, at være Hos GUDS Søn т hans 
Rige, end at [eve Her paa denne Пиирие Jord; ban var jlet iffe bange for 
at døe; tht han veedfte, at han fom til Glos Rige, efterdi ban var døbt, og 
var bleven et Glos Barn. Derimod var Moderen neppe at ftille tilfreds ; 
hun bad længe til GUD, og fagde: O GUd! jeg vil iffe døe, alleene naar 
jeg bliver gammel, jaa vil jeg forit døe. Og der hun jaae, at hun iffe blev 
bonhordt, vilde hun iffe mere bede; tht der jeg paamindte hende, at hun idelig 
jfulde paafalde GUd om fin Waade, jagde hun: at hun iffe vilde have mere 
med Gd at beftille; med flere haarde Ord, fom hun af Utaalmodighed talede. 
Men ver jeg ftrafted hende for hendes ugudelig Tale, og jagde, at Hun borde 
Dievelen til, og |fulle benfaîtes i Helvedes Ild (hvor der var ftorre Pine 
end Den hun nu leed, efterdi hun jaa foragtede GUD, og iffe vilde bede Ham 
om fin Naade), og derpaa ville gaaet ud fra hende, fattede hun mig ved min 
Siortel, og bad mig blive Hos fig, og lære hende, hvad hun ffulve fige, hvilfet 
jeg og giorde, og hun med Stillhed paahørdte. Wor Mioderen døde oglaa den 
yngite og 10 Søn, jom var iffe mere end et Aar gammel, Hvilfet der Wio- 
deren jaae, Jagde hun: Ju vil jeg tffe Heller mere leve, efterdi alle mine ere 
Døde. Hvorefter tffe længe hun og opgav Manden, og fif Ende paa fin time 
lig Eleendighed. 
Den forite jyge Qvindes-Berjon af dette Huns, paa hvilfen Børne-Pof 
ferne vare udflagne, begyndte пи igien at restitueres. Bar jaa ellers ingen 
af alle de jom hidindtil havde faaet Borne-Bofferne, Jom fom derfra med LE : 
vet, uben Denne, og tvende Drenge, jom vare paa Colonien. Jeg havde vel 
giordt min yderfte Fliid med at conservere Dijje jtaffels Mennejfer, jom i 
Deres Mod og Clendighed tog deres Tilflugt til mig, jaa jeg havde de flefte 
af Dem liggende т min egen Stue, т Mangel af anden Leilighed, men alt for- 
gieeves. Der finde mueligens vel flere have blevet reddede, Hvis de udi deres : 
Sygdom havde veedft vet at forholde fig, men ved det, at de ofte blottede fig, 
og Ше Funde taale &læder paa, ja ofte draf Fis-fold Band, naar de det finde 
befomme, for at læbife den ftore Hidfiqhed og Brynde, hvormed de vare be- 
tagne, da befordrede de jelv DIS fnarere deres Død og Undergang, hvilfet tfte 
funde forebygges. 
Den 116 fom en Gronlender til 08 fra Koek-Øerne, og berettede det, 
jeg for frygtede fore, at de og i de tvende overblevne Hufe der jammejteds 
vare blevne Juge, og af en Qvinde, jom de af forige Syge Hule havde taget 
ind til fig, vare blevne anftufne. Og efterjom nogle af dem allercede begyndte 
at Doe, flottede alle de andre udaf Hujene, og hver begav fig udi jit Telt, at 
boe for fig telv, hvorudi de giorde flogelig, tht nogle, jom endda tffe vare 
anjtufite, bleve derved conserverede. 
Samme Grønlænder berettede mig og, at jom han undervejs, der han 
foer forbi Ravn-Derne, fil fee et Telt ftaae paa en De, lagde han der til 
Vandet, for at fornemme, om Der vare levende Weenneffer udt, eller ej, hvor 
— 
Oe 
VO 
> 
© 
wt 
39 
=— 
45 
