298 1736, 14. Februar—11. Marts. 
Meer om Morgenen ftilledes Vinden af, jaa de dog Iyffelig og beholdne fom 
til deres Hufe. 
Den 17de fom igien tilbage fra Gronlenderne. 
Den 19de, Søndag, prædifede Hr. Ohnsorg. 
Til denne Stund havde jeg været meget flet, men fiden jeg fit lidt Coch- 
leare-Græs, jom man ved Gronlendernes Hufe, under Sneen opvorende, fif 
jamled, blev det efterhaanden, GUD jfee Lov! noget bedre med mig; dog funde 
jeg endda iffe vel даае eller røre mit ene Been, for Stivhed og Ømfhed. 
Dryft-Spagheden vilde iffe heller gandffe forlade mig. 
Den 26de, Søndag, prædifede Hr. Poul Egede. 
Den 28de foer Hr. Poul Egede atter ud paa Embedes vegne til Gron- 
[œænderne, boende yderit i Baals-Revier. 
Den 4. Marti fom han bien igien. 
Den 11. dito, Søndag, predifede Hr. Bing. = 
‚® МВ. Denne Dag var mig en ret bedrovelig og elændig Dag; thi jom 
jeg pan nogen Tid havde været meget plaged af Melancholie og befymmerlige 
Lanter, og jamme, fiden min jalige Huftrues Frafald, daglig forøgedes, da 
overfaldt mig ovenmeldte Dato en haard og farlig Paroxysmus, nemlig: Seg 
folede førft i mit Hierte den Dag jaadan Had til ©ЦЬ, og Зе og Leede, 
at høre hans Ord, faa jeg holdte mig derfra, og bragte den hele Dag for mig 
jelv, uden at give min Tilftand tilfiende, ret bedrøvelig til Ende; og der jeg 
om Aftenen т jamme Sinds Uroelighed og Forityrrelfe, vilde gaae til Sengs, 
font der for mine Ørene fujende ligejom en Vind, Hvilfen foer mig Иде for 
mit Hterte, og i alle mine Lemmer og Ledemoveder, paa jaa piinlig en Maade, 
jom jeg iffe fand udfige eller fortælle. Mit Legeme begyndte at ffielve og 
beve, faa var jeg ej heller mægtig at røre min Lunge, eller falde paa Bor- 
nene, Jom vare i Stuen пей ved. Imidlertid var det ej anderledes for mig, 
end ош min Stel var beftæd i Helvedes Angejt, og af Dodjens Baand om- 
Jpændt. Men der jeg fom nu lidt til mig jelo igien, og Funde røre min 
Tunge, udbrød jeg med halv fortvivlende Ord, Ach og BWee-Klage, at GUd 
havde forladt mig. Dette foraarjagede, at mine Med-Brodre og Нате Børn 
gave fig til mig, og giorde fin Flud, at trøfte mig udaf GUd3 Ord, men jeg 
ujle Menneffe var iffe i Stand, at antage nogen Trøft; thi min Samvittighed 
fordomte mig, at jeg tænfte, jeg havde ingen Hielp 008 GUD mere, Vial. 3. 
Alt mit Blod og YXarer var oprørdt, mit Legeme og alle Lemmer ffalv og 
bevede; Kortelig, jeg vidite for indvortes og udvortes Angeit og Smerte iffe 
hvor jeg vilde hen. I jaadan elændig Tilftand var jeg beftæd ungefær т to 
Timer. Men den gode GUD, jom iffe borttaîter evindelig, jom vel bedrøver, 
men forbarmer fig igien, efter fin ftore Miftundhed, og И plager Menneffen 
af Hiertet, Jer. 3, forbarmede fig og over mig, од hørdte min Formaneljes 
Noit, der jeg raabte til ham, Pf. 31. Han førdte mig igien af Helvede, og 
gav mig Livet, 1. Sam. 2, hvorfore jeg vil preedife Dans Navır for mine 
Brødre, og prije ham i Menigheden; thi han haver iffe forjmaacd den Fat 
tiges Clændighed, og iffe jfinlt fit Anfigt for mig, Bjal. 22, hvorfore jeg vil 
forfynde HErrens Gierninger, jaa længe jeg lever. jal. 118. 
5 
= 
5 
= 
0 
© 
5 
= 
0 
45 
