48 
Maven er omtr. 6”” lang, mindst dobbelt saa bred 
som Svælget. Ogsaa den har samme retikulære Ydre som 
Svælget; men er ikke saa stærk muskuløs, som dette, saa- 
ledes: at dens Vægge, naar deft ikke er udfyldt af Fode- 
midler, falde sammen, hvilket ikke er Tilfældet med Svælg- 
væggene, Tab. VIT, Fig. 8, c. Paa Mavens indre Flade, 
just der, hvor Svælget gaar over i denne, findes en bred 
(næsten 1””) Fold, der som en Valvel (Cardia) hænger frit 
ned i Hulheden, og som vistnok bidrager til at forhindre, 
at de i Maven nedkomne Fødemidler stødes op igjen. Denne © 
Valvel dannes af det indre Bindevæv og Epithelet. Mavens 
Muskelhud er tyndere. end Svælgets, idet Muskelbundterne 
staa længere fra hverandre; heller ikke er hverken det 
indre Bindeveeyslag eller Epithelet saa tykt som paa Svæl- 
get, ligesom Karudbredningen danner noget større Masker. 
Hyor Maven gaar over i Tarmen, findes ligeledes en liden 
Indsnøring, saa at Indgangen fra Maven til Tarmen er 
noget forsnevret. og kan sammenlignes med en, Pylorus, 
Tajo: VIL IG, th, d. 
Tarmen danner 3 Slyngninger; den første gjør for- 
oven en liden Bøining, gaar saa i næsten lige Retning ned 
imod den bagerste Ende, og optager den midterste Del af 
det dorsale Interradialrum, derpaa bøier den sig opover og 
danner nu den anden Slynge, som ligger i venstre ventrale 
Interradialrum, gaar nu under den første Slynge og kom- 
mer op imod Kalkringen paa høire Side, hvor den for tredie 
Gang bøier sig og danner den 3die Slynge, som stiger ned 
i lidt skjær Retning i høire ventrale Interradialrum, idet 
den gaar over i den egentlige Endetarm, som: smaler stærkt 
af i Dyrets haleformige Forlængelse og aabner sig paa 
dennes Spids, Tab. VII, Fig. 3. Her er ingen Kloak; 
Tarmen forlænger sig lige ud til den yderste Spids, men 
der, hvor den gaar over i Endetarmen, Tab. VII, Fig. 3, c, 
gjør den en liden Bøming, saa at Rectum faar en næsten 
perpendikulær Retning, Tab. VII; Fig. 3, d. Endetarmen 
er bunden til Kropsvæggen ved en Mengde stærke musku- 
lose Traade, og dens ydre Aabning er forsynet med. en 
Spincter, der faar sine Muskelbundter fra Hudens Tyver- 
muskler. Endetarmen svarer saaledes til Holothuridernes 
Kloak, og synes i denne Henseende at have særdeles meget 
tiltælles med Synapta. 
Bauer! gjør opmærksom paa, at hos unge Individer 
af Synapta er den nederste Ende af Tarmen bunden med 
stærke muskuløse Traade til Kropsvæggen, hvorved denne 
Tarmdel, ifølge ham, bliver et “Analogon” til Holothurider- 
nes Kloak. 
Tarmens Vægge ere i Forhold til Svelgets og Mavens 
meget tynde og halvgjennemsigtige, fordi at samtlige Hud- 
lag, hvoraf de.bestaa, ere tyndere; dog: er Endetarmens 
noget tykkere end den øvrige Tarms. Paa de første Tarm- 
slyngers indre Flade, især paa den nedstigende, findes hist 
. 
a= vie 
1 
Bauer. — Beitråge zur Naturgeschichte der’ Synapta digitata. 
Dresden 1874, pag. 28. 
‘ 
The stomach measures about 6”” m length, and is 
at least twice as broad as the æsophagus. This, organ, too, 
has a reticulate surface, like the cesophagus, but is less 
muscular, so that its walls, when not distended with food, 
. collapse, which is not the case with the walls of the æsophagus, - 
Pl. VII, fig. 8, c. On the inner surface of the stomach, 
at the exact point where the cesophagus passes into that organ, 
is seen a broad (nearly 1”) fold, which, in the form of 
a valve (cardia) depends freely into the cavity, and doubt- 
less serves to prevent food that has passed into the sto- 
mach from being ejected. This valve is formed by the inner 
layer of connective tissue in conjunction with the epithe- 
lium. The muscular tunic of the stomach is thinner than 
that of the æsophagus; neither is the inner layer of con-’ 
nective tissue nor the epithelium so thick as on the æso- 
phagus, the fascicles of muscles lying less close, and the 
meshes of the reticulate vascular assemblage are somewhat 
larger. Where the stomach opens into the intestine there 
is likewise a slight constriction, so that the entrance from 
the stomach tothe intestine is somewhat narrow, and may 
be compared to a pylorus, Pl. VIL fig. 8, d. 
The intestine has 3 convolutions; the first makes a- 
slight bend above, and passes on almost straight to the 
posterior extremity, occupying the middle of the dorsal 
interradial space; it then bends upwards, forming the se- 
cond conyolution, which lies in the left ventral interradial 
space, and. passes on under the first convolution, reaching 
up to the calcareous ring on the right side, where it again 
bends, forming the third convolution, which descends, in a 
slightly oblique direction, through the right ventral inter- 
radial space, as it enters the rectum, which gets a good 
deal constricted in the caudal elongation of the body, on 
the.extremity of which it opens, Pl. VIT. fig. 3. Cloacum 
there is none, the intestine being prolonged to the extre- 
mity of the body; but at the poimt where it opens into 
the rectum, Pl. VII, fig. 3, c, it makes a slight bend, giv- 
ing to the rectum an almost perpendicular direction, PI. 
VII, fig. 3, d. «The reetum is webbed to the wall of the 
body by å number of strong muscular filaments, and its 
outer opening is provided with a sphincter, the muscular 
fascicles of which are derived from the transyerse muscles 
of the integument. Hence the rectum corresponds to the 
cloacum in Holothurians and so far seems to have much: 
in common with that organ in Synapta. 
Bauer! calls attention to the fact, that in young indi- 
viduals of Synapta digitata the. inferior extremity of the 
intestine is webbed to the wall of the body by strong mus- 
cular filaments, and this portion of the intestine must, there- 
fore, as he conceives, be regarded as the analogue of the 
cloacum in Holothurians. 
The walls of the intestine. compared to those of the. 
cesophagus and the stomach, are exceedingly thin and semi- 
translucent, the several tegumentary layers of which they 
consist being thinner; those in the rectum are, however, 
somewhat thicker than the layers in the other parts of the 
Bauer. Beitriige zur Naturgeschichte der Synapta digitata, 
p. 28. Dresden, 1874. 
1 
