sig temmelig meget til Slægten Stichaster, med andre Ord, 
de danne virkelig en Overgang. 
Slægten Stichaster, der oprindelig opstilledes af Miil- 
ler et Troschel!, men som senere inddroges under Slegten 
 Asteracanthion i deres Afhandling: ,System der |Asteri- 
den“,? er paany optaget af Perrier* og Viguier* i deres 
Klassifikation af Asteriderne, hvilke sidste Forfattere an- 
give som Slægtskarakter Følgende: ,Squelette dorsal formé 
de pieces allongées transversalement, imbriquées et dispo- 
sées en séries longitudinales.* 
Man vil heraf se, at det er Ryghudens Skelet, der 
hovedsagelig er taget Hensyn til ved Opretholdelsen af 
Slægten Stichaster, og det staar ikke til at nægte, at dette 
afviger temmelig meget fra det, der er angivet at være 
eiendommeligt for Slægten Asterias, nemlig det uregelmæs- 
sigt retikulerede, stormaskede Hudskelet, saaledes som det 
findes hos Asterias rubens, glacialis, ete. ete. Men hos vore 
to nye Asterier, er det dorsale Hudskelet noget forskjelligt 
saavel fra det, der tilhører Slægten Asterias, som fra det 
hos Stichaster. 
Asterias spitsbergensis har vel paa Skiven og Midten 
af Armene et retikuleret Hudskelet; men paa Siderne danne 
de taglagte Kalkstykker to regelmæssige Rækker og nærme 
sig her Skeletbygningen hos Stichaster. Men endnu langt 
nærmere denne kommer det dorsale Hudskelet hos Asterzas 
hyperborea. Her bestaar, som vi ovenfor have seet, Ske- 
lettet af Kalkplader med Udløbere, der ikke alene ere tag- 
lagte, men danne især paa Midten og Siderne af Armene 
regelmæssige Rækker, der nærme sig meget Anordningen 
hos Stichaster. Paa Skiven derimod have Kalkpladerne 
dels meget korte, dels ingen Udløbere, ere uregelmæssige i 
Form og danne større Masker, ligesom Centralpladen med 
de til den stødende 5 Kalkstykker, mellem hvilke ere tem- 
melig vide Masker, nærmer sig Skivens Hudskelet hos Slæg- 
ten Asterias, Tab. III, Fig. 7. 
Hudskelettet hos Asterias hyperborea har særdeles me- 
get tilfælles med det hos Asteracanthion albulus, Stimpson, 
der af Verrill og Ed. Perrier er henfort til Slegten Sti- 
chaster, fordi dens Skelet bestaar af taglagte Kalkplader, 
der danne Længderækker. Men undersøger man nøiere 
Hudskelettet hos Stichaster albulus, vil man finde, at Kalk- 
pladerne vel ere taglagte, men at de ere saaledes place- 
rede, at Maskerne ere meget videre end hos Stichaster rose- 
us, der er den egentlige Type for denne ikke meget ud- 
prægede Slægt. Til Sammenligning tjene Fig. 15, Tab. VI, 
1 Monatsbericht der 
April 1840. 
* Miller et Troschel. System der Asteriden. 1842. 
3 Edmund Perrier. Revis. de la Collect. du Mus. d'hist. natur. 
de Paris. Archives de zoologie expér. et gén. Tome 4, pag. 266. 
+ Dr. Viguier. Anatomie comparée du squelette des stellerides. 
Archives de zool. expér. et gen. Tome 7, pag. 93. 
Kk. Akademie der Wissensch. Berlin. 
of the dermalfskeleton they approach much to the genus 
Stichaster, in other words, they are really a transition-form. 
The genus Stichaster, originated by Miiller and Tros- 
chel*, but subsequently included in the genus Asteracanth- 
ion, in their treatise ,System der Asteriden“?, is 
cluded anew by Perrier® and Viguier*, in their classification 
of the Asteridæ. The last named author states the follow- 
ing, im reference to the generic character:  ,Squelette 
dorsal formé de pieces allongées transversalement imbri- 
quées et disposées en séries longitudinales.“ It is apparent 
from this, that it is the abactinal dermal skeleton upon 
which most weight is laid, in the establishment of the 
genus Stichaster, and it cannot be denied, that this, differs 
considerably from that which is given as characteristic of 
the genus Asterias, namely, the irregularly reticulated large 
meshed, dermal skeleton, such as is found in Asterias ru- 
bens, Asterias glacialis etc. etc. But, in these, (our two 
new Asteridz referred to,) the dorsal dermal skeleton is 
in- 
somewhat different from that pertaiming to the genus Aste- 
rias, as well also, as from that of Stichaster. 
Asterias spitsbergensis it is true, has, upon the disk 
and in the middle of the rays, a reticulated dermal skel- 
eton, but on the lateral surfaces, the imbricate calcareous 
ossicles form two regular series, and in this, they approach 
to the skeleton structure af Stichaster. Still closer, how- 
ever, does the abactinal dermal skeleton of Asterias hyper- 
borea approach. As shown above, the dermal skeleton con- 
sists, here, of caleareons plates with prolongations, which, 
not only lie overlapping, but, particularly on the mesial 
and lateral surfaces of the rays, form regular series, which 
in arrangement approach much to that of Stichaster. On 
the other hand, the calcareous plates of the disk with 
partly, very short, partly, no prolongations, and with their 
irregularity of form, producing larger meshes; also, the 
mesial plate, with its 5 adjoining calcareous plates, form- 
ing tolerably wide meshes; approach in similarity, to the 
dermal'skeleton of the disk in genus Asterias, (PI. IIT fig. 7). 
The dermal skeleton of Astervas hyperborea, has a 
great deal in common with that of Asteracanthion albulus, 
Stimpson, which, by Verrill and Ed. Perrier, is assigned to 
the genus Stichaster, because its skeleton is constructed of 
imbricate calcareous plates, forming longitudinal series. But 
if we examine the dermal skeleton of Stichaster albulus 
more closely; we find, that certainly the calcareous plates 
are placed imbricate, but, they are so placed, that the 
meshes are much wider than in Stichaster roseus, which is 
the genuine type for this not much distinguished genus. 
1 Monatsbericht der K. Akademie der Wissensch. Berlin. 
April 1840. 
* Miller & Troschel. System der Asteriden. 1842 
3 Edmund Perrier. Revis. de la Collect. du Mus. d'hist. natur. 
de Paris. Archives de zoologie expér. et gén. Tome 4, pag. 266. 
4 Dr. Viguier. 
Archives de zool. expér. et gen. Tome 7, pag. 93. 
Anatomie comparée du squelette des stellerides. 
