des fraskilt Arm evne at danne Skive og Arme, hvilket 
den saakaldte Kometform synes at bevise, saa maa jo en 
frakastet Arm af St. albulus være end mere skikket til en 
saadan Nydannelse, da her hele Armen med Blindtarme 
og endel af Generationsorganet skilles fra Moderlegemet. 
Dr. Liitken har i en meget udførlig Afhandling om- 
talt denne Deling hos Stichaster albulus og Ophidiaster 
cribrarius m. Fl.1, og han er ligesom vi tilbøielig til at 
antage, at en fraskilt Arm er istand til at reproducere 
baade Skive og Arme, — med et Ord — en ny Søstjerne. 
Foruden enkelte Andre, have ogsaa E. v. Martens”, G. 
O. Sars*, Kowalevsky* og Studer® udtalt sig i lignende 
Retning. 
At den ovenomtalte Deling eller Armenes Afkastelse 
foregaar spontant og ikke er noget tilfældigt, behøver man 
ikke længere at nære nogen Tvivl om; foruden vore Ob- 
servationer paa levende Exemplarer af Stichaster albulus, 
der tydeligt nok paaviser Delingens gradvise Fremgang, have 
vi ogsaa iagttaget en fuldkommen lignende Delingsproces 
paa levende Exemplarer af Asterias Miilleri: Vore Tagt- 
tagelser slutte sig saaledes i det Væsentligste til de af 
ovennævnte Forfattere anstillede. 
Førend vi slutte disse Bemærkninger, skulle vi omtale 
Pedicellarierne hos Stichaster albulus (Skelettet er tidligere 
berørt af os). De ere to Slags: korsformede og ligedan- 
nede. 
De korsformede have en efter Tvervidden oval Basal- 
del med meget fremspringende, hageformige Apophyser, Tab. 
VIII, Fig. 13, a.  Kjæverne ere noget langstrakte; den 
ydre Flade temmelig konvex efter Bredden og er paa den 
midterste Del og Sidedelene forsynet med store Vacuoler, 
der danne Længderækker. Den indre Rand har foroven 
3 Tender, hvoraf den underste er størst, Fig. 13, b; un- 
der disse er en temmelig dyb, halvmaaneformig Indskjæ- 
ring, der er ganske glat og støder til et bredt Fremspring, 
som har 4 meget stærke Tænder, af hvilke den øverste er 
den største, Fig. 13,c. Paa Kjævens indre Flade sees paa 
den øvre, afrundede Del 4 Rækker Tænder, hvoraf de i 
den øverste ere meget smaa og staa særdeles tæt sammen, 
imedens de i den nederste Række ere størst. Nedenfor 
disse Rækker sees flere uregelmæssigt staaende, temmelig 
store Tender. Kjævens forlængede Del (Tangens Skaft) 
1 Chr. Liitken. Nogle nye eller mindre bekjendte Slangestjer- 
ner, med nogle Bemærkninger om Selvdelingen hos Straaledyr. Over- 
sigt over det Kongl. Danske Vidensk. Selskabs Forhandlinger, 1872, 
No. 2, pag. 108. 
2 BE. v. Martens. Ueber ostasiatische Echinodermen. 
Naturgesch. 1866, Jahre. XXXII B. 1, pag. 66—69. 
3 G. O. Sars. Researches on the structure and affinity of the 
genus Brisinga. Christiania 1875. 
+ Kowalevsky. Zeitschr. f. Wiss. Zool. B. XXII, 1872, pag. 283. 
> Studer. Hchinodermen aus dem antarctischen Meere. Monats- 
ber. der Berliner Akademie, 1876, pag. 457. 
Arch. f. 
Den norske Nordhavsexpedition. Danielssen og Koren: Asteroidea. 
disk, and from this stump the reproduction proceeds. If, 
therefore, a ray separated in this manner can reproduce 
disk and arms, and, the so-called comet-form would appear 
to prove that it can, surely, a cast ray of Stichaster al- 
bulus is still more suited for such a reproductive process; 
where, we have included; the whole arm, with the cecum, 
and a portion of the generative organ separated from the 
parent body. 
Dr. Liitken, has in a very exhaustive Memoir, referred 
to this division in Stichaster albulus and Ophidiaster cri- 
brarius &c.* and he inclines, with us, to admit that a separ- 
ate ray is capable of reproducing both disk and rays; in 
short, a new starfish. Amongst a few others, E. vy. Mar- 
tens?, G. O. Sars*, Kowalevsky* and Studer® have ex- 
pressed themselves in a similar direction. 
That the above described separation, or casting of the 
rays, is spontaneous and not accidental, may no longer be 
doubted. Besides our observation of living specimens of 
Stichaster albulus, which, distinctly enough, shows the pro- 
gressive separative process, we have also observed an ex- 
actly similar separative process in living specimens of As#- 
erias miillerr. Our observations confirm, therefore, in ali 
essential respects, those of the abovenamed writers. 
Before we close these remarks, we shall speak of the 
pedicellariz in Stichaster albulus (we have already {refer- 
red to the skeleton). The pedicellariz are of two forms, 
viz. the cruciform and the rectiform. 
The cruciform pedicellariæ have a transverse, ovate 
basal part with very prominent, unciform apophyses (fig. 
13, a). The jaws are somewhat elongate; the exterior 
surface is rather arcuate transversely, and the mesial and 
lateral parts, are furnished with large vacuola, forming 
longitudinal series. The inner superior margin has 3 teeth, of 
which, the inmost one is the largest (fig. 13,0). Below these, 
there is a rather deep crescent-shaped groove, which is 
quite smooth, and abuts upon a broad projection carrying 
4 very strong teeth, of which, the upper one is the lar- 
gest (fig. 13, c). On the inner surface of the jaws, there 
are visible on the inner rounded surface, 4 series of teeth, 
of which, those in the superior series are very small and 
closely set together, whilst, those in the inferior series are 
the largest. Beneath these series, several irregularly placed, 
rather large teeth are seen. The elongated portion of 
1 Chr. Liitken. Nogle nye eller mindre bekjendte Slangestjer- 
ner, med nogle Bemærkninger om Selvdelingen hos Straaledyr. Over- 
sigt over det Kongl. Danske Vidensk. Selskabs Forhandlinger, 1872, No. 
2, pag. 108. 
* EFE. y. Martens. Ueber ostasiatische Echinodermen. Arch. f. 
Naturgesch. 1866. Jahre. XXXII, B. 1, pag. 66—69. 
3 G. O. Sars. Researches on the structure and affinity of the 
genus Brisinga. Christiania 1875. 
4 Kowalevsky. Zeitschr. f. Wiss. Zool. B. XXII, 1872, pag. 283. 
5 Studer. Echinodermer aus dem antarctischen Meere. Monuats- 
ber. der Berliner Akademie 1876, pag. 457. 
