Fuglene i Umanaq Distrikt. 171 
34. Klofthalet Maage. Tâterârnaq: ikke den rigtige Täteräq (se 33). 
Larus sabini Sab. | 
Zool. Musum har fra Inspektor FENcKER modtaget en ung Fugl, 
skudt ved Nügssuaq i Efteraaret 1879; Еемскев har tillige meddelt, 
at endnu et Individ var skudt sammesteds i Juni samme Aar. 
Selv skød jeg ”/, 1905 en ung Fugl, som havde tildraget sig min 
Opmærksomhed gaaende ene paa de yderste Sten i Strandkanten ved 
Kanisut; 4/, 1910 skød jeg en udfarvet Han i en Flok Rider tæt ved Umå- 
naq. Begge Fugle skindlagdes og sendtes til Museet, for sidstes Ved- 
kommende tillige med den udtagne Krop. Bagtæerne var paa begge Fugle 
4—5 mm lange. 
Andre Tilfælde af Forekomst af Kløfthalet Maage 1 Umanaq Di- 
strikt, er mig ikke bekendt, lige saa lidt som Fuglen nogensinde vides 
at være truffet her ynglende. Arten er da ogsaa ukendt for Distriktets 
Grønlændere. 
Résumé: Den Kløfthalede Maage maa betegnes som en tilfældig 
og ret sjælden Gæst i Umänaq Distrikt. 
35. Ismaage. Naujavårssuk: en særegen Nauja (se 31 og 32). Larus 
eburneus Phipps. | 
Zool. Museum har fra Grosserer VINKEL modtaget еп ung Fugl, 
skudt ved Umånaq Vinteren 1901—02. 
Grønlænderne 1 Umånaq Egnen kender godt Ismaagen, som vist 
- aarlig indfinder sig 1 Distriktet, oftest i Aarets sidste Maaneder. Saa- 
ledes blev et Individ f. Eks. skudt 14/,, 1912 1 Nærheden af Отапаа. 
I Begyndelsen af Juni 1917 iagttoges her en Flok paa omtrent 50 Fugle; 
deraf modtog jeg °/, eet og !°/, tre Eksemplarer (skudte ved Aadslet 
af en Hvidhval), som alle hjemsendtes skeletterede. Tarsus maalte 
36 — 36 — 40 og 41 mm; desværre blev kun 2 Individer konsbestemte; 
heraf var den ene en Hun med tarsus paa 36, den anden en Han med 
tarsus paa 41 mm. 
Résumé: Ismaagen er en 1 Umanag Distrikt formentlig aarlig, 
men kun sparsomt og paa korte Besog optrædende Gæst. 
36. Havterne. Imerqutailag: som mangler Lyske. Sterna macrura 
Naum. 
GIESECKE omtaler ”/, 1811 Terner, som i Mængde fiskede i aabne 
Render i Isen mellem Umånaq og Satut. 1/, s. А. saa han dem i Tu- 
sindvis sværme om Øerne ved Nugssuaq; Yngletiden var da lige begyndt. 
STEENSTRUP nævner 18/, 1878, at Ternerne tidligere havde ruget i 
Mængde paa Schades Øer, syd for Svartenhuk Halvøen. 
Havternen forekommer aarlig i ikke ringe Mængde i Umånaq Di- 
strikt, men bundet til forholdsvis begrænsede Felter omkring de egent- 
