184 А. BERTELSEN. 
viser, ret langt inde i Fjordkomplekset. De ligger dog alle 1 Gnejsomraa- 
dets ydre Del; Basaltiormationerne i Distriktet byder næppe heller 
Mulighed for Nedsættelse af større Lomviekolonier. Som VANHÖFFEN 
omtaler, træffes Lomvien kun sjældent og faatallig i de inderste Fjord- 
afsnit, d. v. s. fra omtrent 30 km fra Indlandsisen; indenfor denne Grænse 
kan den dog til Tider træffes forslaaet i ret stort Antal efter længere 
Tids kraftig Vind indad Fjordene. Lomvien forslaas i det hele let af 
Storm; ogsaa om Efteraaret, endnu et Par Maaneder efter at den iøvrigt 
har forladt Fjordkomplekset, kan den — navnlig den unge Fugl — 
efter nogle Dages Storm ind ad Bugten pludselig vise sig i ret anseligt 
Antal saa østlig som paa Kolonistedet Umänaqs Længde. 
Jeg har Indtrykket af, at Tidspunktet for Æglægningen varierer 
en Del og staar i et vist Forhold til Tidspunktet for Isbrudet. 10. Juni 
er det tidligste, jeg har set Æglægningen begyndt; det almindeligste er 
vist omtrent en halv Snes Dage зепеге. ` 
Midt i August (12.—18. August) forlader som Regel Lomvien Rede- 
pladsen sammen med Ungen, der da er paa Størrelse med en Søkonge, 
og søger straks ud til Distriktets vestligste Egne; fra Upernivik (ca. 
300 km nordligere) nævner Кемскев 1884 Tiden fra 14. August og til 
Maanedens Slutning; fra Østkysten af Grønland anfører Bay! 1892 fra 
Cap Brewster (omtrent samme Bredde som Umanaq) 15. August og de 
nærmest følgende Dage. Tidspunktet synes — formodentlig afhængigt 
af Tidspunktet for Æglægningen — at kunne variere en Del, mindst 
14 Dage; saaledes traf jeg 1916 allerede den 27. Juli de første udgaaende 
Lomvieunger. 
Fra HorsorL skriver sig den almindelig kendte Beretning om, 
hvorledes Grønlænderne ved Fuglefjældene (hos Horrgør lokaliseret 
til Qaersorssuaq ved Upernivik) om Natten overrasker de sovende 
Lomvier paa Fjældet og skræmmer dem op med Skud og Skrigen, hvor- 
ved Fuglene i Massevis slaar sig ihjel ved det hovedkulds Fald imod 
Isen. Trods gentagen Udspørgen om denne Fangstmaade og trods nu 
en Snes Aars Færden ved de grønlandske Fuglefjælde (herunder ogsaa 
ovennævnte Qaersorssuaq) er det ikke lykkedes mig at faa denne Frem- 
stilling bekræftet”, Derimod hænder det almindelig, at Lomvier, hvis 
+ Naar Bay skriver: »mange Hunner, ledsagede af deres Unger«, vil jeg antage, at 
denne Udtalelse maa bero paa et Skøn. I alt Fald har jeg saa godt som altid (96°/,) 
fundet, at det var Hanner, der ledsagede Ungerne til Havs. 
Naar jeg enkelte Steder har ment at maatte korrigere en som grønlandsk 
Ornitholog saa højt anset Forfatter som С. P. HorBozr, vil det sikkert for- 
staas, at jeg — ikke for Inspektør Horgørrs Skyld (han tager saavist ingen 
Skade af min Kritik), men for min egen Skyld: for at sikre mig imod den Op- 
fattelse, at jeg i det hele skulde mangle Forstaaelse af HorBorrs Indsats i 
grønlandsk ornithologisk Forskning — har ønsket her at minde om, at Нот- 
BØLL af de 18 Aar, som han før sin Afhandlings Fuldendelse havde tilbragt i 
D 
