240 Bsorn KORNERUP. 
overalt, og fortæller videre om, hvordan han, da han kommer i Land, 
endelig træffer en gammel Kone, som fuldt ud besad »den norske Bondes 
Uvidenhed uden for sin Odels-Eiendom« og ikke kunde besvare hans 
Spørgsmaal om de simpleste Ting. Men saa spurgte han i et lykkeligt 
Øjeblik: »Hvad heder da jeres Præst, og hvor boer han? det er en nye 
Præst, for den gamle er død; han boer der paa hin Side af Vandet og 
heder Otho Fabricius. Ved dette Navn blev jeg fornøiet, og bestilte 
mit Følge at komme efter mig, kaldte med mange gode Ord min norske 
Najade, som allerede havde sat ud fra Landet, igien tilbage, og nu 
maatte hun efter mange Indvendinger føre mig over til Præsten. Denne 
Mand var min Ven, og den af alle de, jeg havde opmuntret til Natur- 
historiens Dyrkelse, der haver bragt mig den meste Frugt. Jeg kom 
til ham mod Midnat, saae og beklagede hans smukke Kone, som fra 
Kiøbenhavn var opkommen til en mørk og forfalden Præstegaard. 
Skiønt Beliggenheden er smilende, var dog intet Selskab for hende paa 
nogle Mile; og veldannede Børn, som allene kunde hæve dette Tomme, 
. og giøre især Vinteren mindre utaalelig, vare ikke til endnu«. 
Gennem denne Skildring faar man et meget godt Indtryk af de 
ikke alt for opmuntrende Forhold i Drangedal. Naar hertil kom Vanske- 
lighederne med Befolkningen, mange Besværligheder og Hindringer i 
Embedet, især dog »min Sinds-Forfatning« — som han selv siger — 
forstaar man meget vel, at han for enhver Pris maatte se at komme 
bort fra Norge, og han gav sig da igen til at søge Præstekald 1 Dan- 
mark, men da han boede saa langt borte, maatte han overdrage en 
Ven i Kjøbenhavn — hvem, vides ikke — paa sine Vegne efter eget 
Tykke at indgive Ansøgninger ved passende Lejlighed. I sin Ansøg- 
ning?, hvoraf vel hver Gang en let ændret Genpart blev indgivet, skrev 
han blandt andet følgende, som giver et meget godt Billede af hans 
daværende Sindsstemning: »Allernaadigste Konge! Jeg søger ikke her- 
ved større Indkomster, da jeg ved Byttet ikke lover mig meget over 
Halvdelen af det, som jeg har her; men de hesværlige og ubehagelige 
Omstændigheder, som ere forenede med dette Levebrød: Sognets vidt- 
løftige Strækning, besværlige Reiser for mig som en svag Mand, Al- 
muens slette Tænke Maade, Processer, som jeg enten maae indvikles 
i eller give mine og Eftermænds Rettigheder til Priis, dette lader mig 
inderlig ønske Forandring endog med betydeligt Tab af Indkomster«. 
Han berører derpaa sin »besværlige Vei gennem Livet«, sit Arbejde 1 
Grønland og for Videnskaben og ønsker inderlig Forflyttelse, blandt 
andet for at faa »større Sinds Roelighed« til at udgive en grønlandsk 
Naturhistorie. 
1 Vitaprot. i Aarhus В. A. 
2 Ansøgningen, der er skrevet med en fremmed, omend lignende. Haand, er 
dateret Kjb. ©, 1779. Indl. til Jydske Reg. 1779 №. 87. 
