260 Born KORNERUP. 
til det teologiske Fakultets Indstilling af Fabricius til at blive Æres- 
doktor i Teologien 18181. Forfatterskabets Ægthed maa saaledes anses 
for hævet over enhver Tvivl, men det næste Spørgsmaal bliver: Hvorfor 
udgav Fabricius sit Skrift anonymt? Han udtaler sig selv om Grundene 
hertil i Fortalen, hvor han meddeler, at skønt han ved, at han skriver 
‚ »uden at fortie Sandheden . . . efter beste Overlæg og i de reneste Hen- 
sigter med al den Agt, jeg skylder en saa agtet Mand« og i den Hen- 
seende vel turde være sit Navn bekendt, »har jeg dog hverken agtet 
det fornødent eller tienligt at navngive mig, da jeg er saa lidet bekiendt 
i den lærde Verden, og min Person saa ringe, at man maaskee vilde 
ansee det for et Slags Animositet, om jeg satte mit Navn ved Siden 
af en Bastholms« Man har ikke Ret til paa Forhaand at forkaste en 
saadan Udtalelses Troværdighed, men det er dog tillige muligt, at 
Fabricius, der unægtelig var en meget ængstelig og forsigtig Natur, 
ikke har ønsket at navngive sig som Forfatter til et Angrebsskrift mod 
en saa fremtrædende Kirkemand som Bastholm, tilmed da Bastholm 
var Fabricius’s nærmeste Foresatte, idet Waisenhuspræsten sorterede 
under den kongelige Confessionarius. Endvidere udtaler Fabricius, at 
han ikke har villet tilbageholde sine Tanker i denne Sag, da den er 
saa vigtig, og især fordi mange, endog af hans Embedsbrødre har op- 
fordret ham til at udgive dem, endskønt »det aldrig var min Lyst uden 
Nødvendighed at yttre min Mening da, naar den vilde blive forskiellig 
fra en andens«?. 
Skriftet er iøvrigt helt igennem affattet i en saadan Tone, at Bast- 
holm ikke med Rette har kunnet føle sig brøstholden derover. Gen- 
tagne Gange udtaler Fabricius sin Anerkendelse af Bastholm som 
Tænker og Taler? og som Sprogmand*. Med Hensyn til Sproget maa 
man ogsaa indrømme, at Fabricius's noget tørre og tunge Prosa staar 
i stærk Modsætning til Bastholms elegante Sprogbehandling. © 
Hvad dernæst Indholdet af Bastholms Skrift angaar, saa viser 
Fabricius sig i Bedømmelsen deraf vel som en i det hele og store kon- 
servativ Kirkemand, men dog ogsaa i mange Retninger som en frem- 
skridtsvenlig Mand, der ikke er blind for, at den daværende Liturgi 
havde sine Mangler, og som gerne vil gaa med til Forbedringer paa en 
Del Punkter. Bortset fra, at han i høj Grad misbilliger, at Bastholm — 
har begyndt en offentlig Drøftelse af disse Spørgsmaal”, saa hører 
han dog til dem, der har glædet sig over, at der er sket nogle rituelle 
Reformer — f. Eks. Indførelsen af den saakaldte Guldbergske Psalme- 
L mir, ©, 285. 
2 Fortalen. 
зн. Ike, 20—21. 80. 
Tl, 
5 10, 1% 
