På det grønlandske Seminarium 1765—68. 
år den 2lårige theologiske Student Otto Fabricius 1765 søgte om 
Optagelse på det grønlandske Seminarium, har rimeligt nok en af 
Bevæggrundene dertil været de fattige Kår, han i sin Studietid måtte 
leve under (jfr. Side 232—33). Således som Forholdene dengang var, 
var der tilmed efter Attestats lange Udsigter til at komme i Embede. 
Overfor dette kunde det grønlandske Seminariums Stipendier og Udsig- 
ten til straks at blive ordineret nok veje til. Der var også i den unge 
Students Blod den Dråbe af Uro, der gav ham Lyst til at komme ud 
til det nye og skabte den »Granskesyge«, der allerede dengang var ham 
bevidst. Men disse var langt fra de eneste, ikke engang de vigtigste 
Motiver. Otto Fabricius havde inderst inde et rigtigt Præstesind. Han 
som ellers havde så store Anlæg for Mathematikken og Naturviden- 
skaben, lod sig ikke lokke bort fra sit theologiske Studium ved Tilbud 
om Plads som Assistent ved Landmålingen. Han var en meget flittig 
og opmærksom Kirkegænger, hvad hans Optegnelser viser, en Bibel- 
læser, der var dybt fortrolig med den hellige Skrift, og en hjærtefrom 
Mand. Han var og vedblev sit hele Liv at være Præst, og det faldt gan- 
ske naturligt, at han førtes ind i Tanken om at blive Missionær i Grøn- 
land. Faderens Venskab og Samtaler med Hans EGEDE (Side 227—28) 
gav ham fra de tidlige Barneår en Tilskyndelse, han aldrig glemte. 
Stedbroderen CHristian FABRICIUS havde forud valgt at tjene i den 
grønlandske Mission og var 1759—64 Missionær i Nordgrønland. Hans 
Breve til Hjemmet i de År og nu hans Hjemkomst gav det afgørende 
Stød til Ottos Beslutning. Han havde aldrig let ved at lægge sine indre 
Sindsstemninger for Dagen. Det er tit, som om han med Vilje vælger 
det mest nøgterne Udtryk for sin Følelse med en lidt ængstelig Omhu 
