296 SCHULTZ-LORENTZEN. 
for at være helt redelig. Det kan føre til en falsk Bedømmelse af Hjær- 
tet 1 ham. Men hele hans Virksomhed i Grønland og hans Liv både 
deroppe og hernede vidner om, at han har haft ikke sà lidt af den 
»Entusiasme«, han anser for uundverlig hos en Missionær. Og mange 
Forhold, han kom til at stå 1, viser ham som en Mand med et varmt 
Hjærte, der ikke viger fra at satte sig selv og sit eget Vel til Side for 
bedre at fylde sin Plads og gore sin Gærning. Hans afgjorte Kristentro 
og hans levende Ansvarsfolelse var altid i forste Række Ledemotiverne 
for hele hans Fard. 
Det gik nu ikke за helt let for ham at орпа den onskede Plads 
pa Seminariet. Der var sa mange Ansøgere, »at jeg næppe nok nåede 
mit Ønske herit Dog blev han indstillet af den grønlandske Missions 
Provst Pour EGEDE sammen med tre andre, Lars EEG, Hans JÆGER og 
Hans TULLE. Egede gav ham ingen Anbefaling. Det havde han dog gjort 
meget varmt, da han 1758 indstillede Broderen Christen Fabricius, 
om hvem han udtaler, at hans »ypperlige Attestata giver mig det aller- 
bedste Håb, at han i sin Tid skal blive et udvalgt Redskab til de arme 
Grønlænderes Omvendelse. Han har sustineret sine Eksamina med 
Berømmelse, er vel øvet og begavet til Prædikestolen, forstår adskil- 
lige Sprog som Fransk, Engelsk, Hollandsk etc., har en åben Hjærne, 
et muntert Hoved og pryder altsammen med en christelig Opførsel.« 
Måske var Otto Fabricius for ung til at fortjene en særlig Anbefaling. 
Ved det kongelige Missionskollegiums Møde 11. Juni 1765, hvor 
de tilforordnede Lengersen de Klöcker, Finckenhagen, В. Goiske og 
F. Quist var tilstede, antoges da alle fire indstillede til Seminarister 
pa det gronlandske Seminarium. Dette betod, at Otto Fabricius fra 
nu af nod Klostret og Regensen, vistnok desuden tillige sammen med 
Kammeraterne nogle mindre Legater, stipendium decollatæ virginis 
19 Rdl. og Justini 25 Rdl., måske også stipendium Brockmanni. Til 
Gengæld mätte han flittigt passe sine Studier, præstere regelmæssige 
Attester fra Professorerne for dette som for ordentligt Levned, under- 
tiden prædike til Aftensang 1 Vartov, men især lade sig undervise 1 
det grønlandske Sprog af Poul Egede, som »nådigst har fået sig den 
Commission betroet at prøve og præparere samt i Sproget undervise 
de Subjecta, som destineres til Missionærer i Grønland«. 
Otto Fabricius har sikkert nok med sin sædvanlige Flid og Sam- 
vittighedsfuldhed fulgt Poul Egedes Undervisning. Mange År efter 
rejser han i Fortalen til sin egen Grammatik et Æresminde for »mm 
gamle Lærer, som jeg stedse elskede og ærede som min Fader, og hvis 
Minde altid vil blive mig helliget. Enhver, som med Skønsomhed har 
betragtet dette hans Arbejde som det første i sit Slags, må med mig 
kalde det et Mesterstykke; thi at skrive en Grammatica over et så 
vanskeligt og ubekendt Sprog, i hvilket ingen Nationalskrifter havdes 
