Biskop Dr. theol. Otto Fabricius. 297 
til Vejledelse, og som næsten ingen Overenstemmelse har med noget 
af de tilforn bekendte, var just ingen let Sag« Poul Egede fortjener 
tilfulde denne Omtale. Han havde fra sine Barnear lært at tale Gron- 
landsk ved at færdes mellem Gronlænderne, gà ind og ud af deres Huse 
og lege med sine jævnaldrende. Han var fortrolig nok med Sprogets 
Гуа og Tyd i dets daglige Brug. Men der havde ligget større Opgaver 
på ham. Han blev sin Fader Hans Egedes Lærer. Han måtte tilpasse 
Sproget efter de nye Forestillinger, Missionærerne ønskede at tydelig- 
gøre for Grønlænderne, og disse Forestillinger efter Sproget. Dette 
var en vanskelig Sag. Grønlændernes Sprog som deres Tanker forholdt 
sig til den håndgribelige Virkelighed, der omgav dem. Den kristne 
Forestillingsrække og Udtrykkene for denne var hovedsagelig abstrakt 
og hentede sine Analogier og Metaforer fra en fremmed Jordbund. 
Denne Vanskelighed lod sig ikke løse på een Gang og er den Dag i Dag 
ikke løst. Der var en Række Forestillinger, hvor Poul Egede ligesom 
sin Fader havde beholdt de fremmede Ord, Gud, Synd, Hellig о. s. у. 
og søgte at forklare dem så godt det lod sig gøre. Dernæst skulde Sproget 
nedskrives så nøje efter Udtalen som muligt med de danske Lydtegn, 
og Otto Fabricius har hurtigt skønnet, at Poul Egedes Skrivemåde 
ikke helt svarede til hans Udtale, hvor autentisk denne nu har været, 
og at den ikke var helt ensartet. Endelig måtte der gives en methodisk 
Fremstilling af Sproget. Allerede 1750 var det grønlandske Dictio- 
narium udkommet med det til den Tid indsamlede Ordforråd. 1758 
var han endelig bleven færdig med sin Grammatik. Hans Egede havde 
1 Grønland nedskrevet sine Optegnelser over Sproget. Det var hans 
håndskrevne Grammatik, Brødremenighedens første Missionærer fik til 
Låns, men til liden Nytte, da den var på Latin, som de ikke forstod. 
Nu havde Poul Egede skrevet sin Sproglære på Dansk, udtrykkelig 
med ustuderede Læsere for Øje. Missionskollegiet lod en Oversættelse 
på Latin foretage og Bogen udkom 1760. Dette var, hvad Otto Fabricius 
fik at begynde med. Det nye Testamente udkom først 1766. Der var 
meget lidt andet trykt. 
Det var Otto Fabricius en stor Hindring, at han samtidig med 
dette Studium måtte læse til Attestats. I senere År var han ivrig for, 
at kun Kandidater efter endt Attestats antoges på Seminariet. Det 
hænger nok sammen med hans egne Erfaringer. Særlig store og iøjne- 
faldende Fremskridt har han heller ikke gjort i det grønlandske Sprog. 
Da Poul Egede 1768 foreslår, at Jæger og Fabricius opsendes til Grøn- 
land som Missionærer, tilføjer han: »Ingen af dem i Særdeleshed kan 
siges at have noget Fortrin for den anden i Sproget«. Og Fabricius 
var selv klar over sin utilstrækkelige Forberedthed i dette Stykke. 
Det er sikkert ikke blot Beskedenhed, nar han i sit første Brev til Kol- 
legiet fra Grønland skriver: »De ved selv, hvor kyndig jeg er i dette 
