Biskop Dr. theol. Otto Fabricius. 301 
Kammer og først efter mange Trusler ladet sig node til atter at fjærne 
den. Den var der altsaa ikke mere. Men det tjener Fabricius til Ære, 
at han hverken da eller senere nogensinde forer Klage over sine per- 
sonlige Bekvemmeligheder eller rettere Mangel herpå. Han tog i den 
Henseende Forholdene, som de var. 
De danske Handelsbetjente, han skulde dele Hus og Kår med i 
de kommende År, var Købmanden PETERSEN og Assistenten BRUUN. 
De har nok set den nye Missionær godt an. Med Myhlenpfort havde 
der været en uafladelig Strid, som der desværre oftest var mellem Han- 
delens og Missionens Folk. Bagved kunde der ligge en virkelig prin- 
cipiel Modsætning i deres Syn på Arbejdet og dets Vilkår. Men lige- 
så tit var det et Magtspørgsmål. Og til syvende og sidst drejede det 
sig om Pengene. Købmændene var endnu pa dette Tidspunkt ganske 
ukontrollerede. Først 1782 ansattes der Kontrolembedsmænd, de såkaldte 
Inspektører. Denne Købmandens Stilling fristede let til Misbrug og de 
primitive Levekår mellem den føjelige grønlandske Befolkning kunde 
føre til og førte mange Steder til en Råhed og Ligegyldighed overfor 
almindelige moralske Krav. Drikkeri og Usædelighed plettede stærkt den 
danske Kolonisation. Købmændenes Løn beregnedes efter et såkaldt 
»Mellemår«, en vis fastsat Minimumsleverance af indhandlede Produkter. 
Indhandledes et overskydende Kvantum, fik Bestyreren 10 og Assi- 
stenten 5 %/ af Overskuddet. Men under den fuldstændige Mangel pa 
Kontrol var det almindeligt, at Købmændene 1 Forening med Skip- 
perne hjemsendte Varer udenom Handelen til egen Fordel. Og Skip- 
perne var aldrig bange for, hvor de kunde komme til det, direkte at 
indhandle hos Grønlænderne, hvad disse vilde sælge udenom Køb- 
manden. I adskillige Tilfælde faldt Missionærerne for den samme Fri- 
stelse. Købmand Petersen havde anklaget Myhlenpfort herfor. Denne 
fralagde sig vel Beskyldningen, men Fabricius fik senere efter hans 
Afrejse Vished for, at han virkelig havde drevet Snighandel. Alt dette 
gav Anledning til en gensidig Mistro, som forklarer de mange Stridig- 
heder. Netop i disse År havde f. Eks. Købmanden ved Godthaab, ‚den 
kendte Lars DALAGER, med sine Folk overfaldet og slået Missionæren 
Bjørn og Kateketen Rachlew, hvad der dog endelig slog Sømmet på 
Hovedet for hans Vedkommende, så han hjemkaldtes 1767. — Alt 
dette var Forudsætningerne for Mødet mellem Otto Fabricius og Ste- 
dets Handelsbetjente. Det tjener ham yderligere til Ære, ikke blot 
at der aldrig nogensinde blev kastet en Skygge over hans Forhold til 
Handelen og dens Personale, men at han straks tog den Beslutning: 
»Med Købmand Petersen stræber jeg fra Begyndelsen at leve i For- 
trolighed og Enighed«, en Beslutning, han trods alt gennemførte. 
Det menige Mandskab, som havde travlt med Skibets Losning 
og Ladning i den Tid, det lå der, kom Fabricius næppe straks i nogen 
