Biskop Dr. theol. Otto Fabricius. 303 
højere Grad følte Savnet af, var en virkelig Medhjælp. Der havde hidtil 
ved Frederikshaab været en dansk Kateket, Joakim GRØNBECK (f.1724, 
en Slægtning af Købmand Severin, konstitueret Købmand ved Frede- 
rikshaab 1748—50, derefter Kateket sammesteds, gift med en Grøn- 
lænderinde Maren, som overlevede ham til 1774). Denne var død 1767 
umiddelbart før Fabricius? Komme. Der var vel en Nationalkateket 
- Josva, ansat 1765 af Myhlenpfort. Han sagdes at kunne tale Dansk 
og være egnet som Tolk for Missionæren, og Fabricius må altså stole 
på ham. Men der er Udsigt til, at en dansk Kateket RAcHLEW ved Godt- 
haab skulde kunne forflyttes til Frederikshaab. Denne Mand regnedes 
for at være meget dygtig i Sproget, og Fabricius glæder sig til hans 
Komme og forbereder det ved at låne et Kammer hos den grønlandsk 
gifte Tømmermand, hvor Rachlew kan bo. | 
Alt dette må ordnes i den korte Tid, Skibet ligger 1 Frederiks- 
haabs Havn. Fabricius skriver sin første Indberetning til Missions- 
kollegiet, hvori han giver en kort og klar Skildring af Forholdene. Det 
vakte i høj Grad Kollégiets Opmærksomhed. Det var »mod Sædvane« 
og Myhlenpfort havde ikke i et Par År givet Kollegiet nogen Under- 
_ retning. Denne første Indberetning viser os den samme klare og sag- 
lige, lidt forbeholdne og tørre Måde at fremsætte Tankerne på, som 
Fabricius altid senere beholdt. Der er ikke som hos de fleste af hans 
Embedsbrødre nogen overdreven Ydmyghed overfor det høje konge- 
lige Kollegium. Han skriver lige til. Og det er Alvor for ham, når han 
ganske let rører ved sit personlige Forhold til Gærningen: »Det være 
en Sag mellem den nådige Gud og mig, hvor inderlig jeg ønskede at 
kunne altid som og nu forestå dette mig anbetroede Embede, som jeg 
burde. Men dette må jeg (desværre) erfare, at mine Kræfter ere endnu 
dertil overmåde svage. ..... Dette lover jeg hellig og højtidelig, at 
jeg aldrig skal skåne mig selv af Kjælenhed«. 
Så lettede Skibet efter endt Arbejde Anker en Dag og gled ud 
af Havnen. Ingen kunde vide, at der vilde hengå 3 År, inden et Skib 
igen kunde forcere Isen og nå ind til Frederikshaab. 
Ved Frederikshaab 1768—1769. 
Efter Skibets Bortrejse stod nu Otto Fabricius overfor den Opgave at 
orientere sig i Forholdene og finde den bedste Form for det Arbejde, han 
hjærteligt ønskede at gøre. Det havde altid været Missionærens Pligt 
at være Præst for Koloniens danske og adskillige regnede dette for 
deres egentlige Gærning. Selvfølgelig tager Fabricius også straks denne 
Opgave op. Han holder daglig Bøn med og en ugentlig Prædiken for 
Kolonisterne. Hans Tiltrædelsesprædiken faldt på 5. Søndag efter 
Trinitatis (Peters Fiskedræt). | 
Men han tabte aldrig det egentlige Mal af Syne, at tilse den lille 
