Biskop Dr. theol. Otto Fabricius. 305 
at døbes. Og denne Undervisning krævede en ikke altfor begrænset 
Tid. Når de endelig var døbte, var det igen en egen Sag at slippe dem 
ud mellem Hedningerne, hvor de var udsat for atter at glide ind i de 
gamle Forhold og Vaner. Derfor havde man lagt an på at samle de 
døbte Grønlændere på særlige Bopladser. Det kunde være selve Kolo- 
nistedet, men her ved Frederikshaab, hvor dette Sted var allerdår- 
ligst egnet, havde man valgt en nærliggende Ø, Natdla, de døbtes 
Ø, til Opholdssted. Ved selve Kolonistedet var der et Hus, der af og 
til benyttedes til Rum for døbte. I en Klage over Missionær Myhlen- 
pfort indberetter Købmand Petersen, at denne »er forsynet med 9 å 
10 grønlandske Domestiquer«. Myhlenpfort svarer herpå, at det sigter 
til det »Grønlandshus« ved Stedet, hvor Præstens og Bødkerens Folk 
bor og hvor det kan ské, at nogle døbte for kort Tid får Ophold. Men 
ved Natdla boede den egentlige grønlandske Menighed. 
Det var selvfølgelig et Forhold, der aldeles ikke svarede til hele 
det grønlandske Erhvervsliv, som netop var baseret på en uafbrudt 
Skiften mellem Fangststeder og små Bebyggelser med et vidtstrakt 
Fangstområde. Det måtte medføre, at de døbte Grønlændere led Nød 
og var ganske afhængige af den europæiske Proviant, der kunde ud- 
deles til dem. Fabricius lagde snart Mærke til dette uheldige Forhold. 
Han skriver selv senere, at han flere Vintre 1 Træk »har imellem måttet 
sé Ynk på dem og næsten været forlegen med at finde Hjælp for de 
trængende«. | 
Men det var netop et Forhold, der fremkaldte den stående Strid 
mellem Handelen og Missionen. Efterhånden som de døbtes Tal steg, 
blev de unddragne fra den Produktion af Spæk og Skind, hvorpå Han- 
delen var baseret. Ikke blot blev Grønlænderne selv forarmede, men 
Købmandens og Handelens Indtægter formindskedes. Derfor var det 
et Krav, der stærkt stilledes i disse År fra den Side, at de døbte Grøn- 
lændere skulde flyttes ud til gode Fangststeder. Der måtte med andre 
Ord slås ind på en ny Arbejdsmåde. Det så man også godt, men en 
Overgangstid medfører altid Vanskeligheder, og her blev det tit til 
personlige Stridigheder, et Magtspørgsmål, mellem Købmand og Mis- 
sionær. Fabricius lod det aldrig komme såvidt. Han blev hurtig klar 
over, hvad Mål der skulde sættes, og slap det aldrig af Syne. Han for- 
stod godt, at det ikke blot var nødvendigt for de døbte Grønlændere 
at komme ind under bedre Levekår, men han skønnede snart, at det 
var en betydelig Hindring for det egentlige Missionsarbejde blandt 
Hedningerne, når disse så, hvor fattigt og usselt deres døbte Stamme- 
frænder havde det, selv om de havde en Adgang til de kostelige dan- 
ske Rariteter, de selv manglede. Derfor foresatte han sig snart at fore- 
tage en Udflytning, en Spredning, af de døbte Familier, og gøre det i 
god Forståelse med Købmanden. Alligevel mærker han Misforståelse. 
LXII. 20 
