Biskop Dr. theol. Otto Fabricius. 307 
Vantroens Born« Adskillige flakker om og har ikke Lyst til at bo ра 
de døbtes ©, hvor der er for mange, men siger til ham, at hvis han 
vil komme til dem, vil de nok døbes. 
Der er 1 dette en forståelig Reaktion efter de Forventninger, hvor- 
med han var kommen. Hans klare Forstand slår sig ikke til Ro med 
ydre Resultater. Men han паг endnu næppe dybere ind i de egentlige 
Bevægelser i Grønlændernes Sjæleliv. Han taler og forstår endnu det 
grønlandske Sprog ret ubehjælpsomt. Han er vel også påvirket af sin 
ensomme Tilværelse uden nogen at kunne tale med om andet end det 
mest dagligdags. Derfor udtrykker han sig skarpt og gør det senere- 
hen endnu skarpere. Men trods alt holdt han af Grønlænderne og var 
i enhver Henseende optaget af Omsorgen for dem. Han tabte ikke 
Modet. Klog og praktisk som han var, gav hans Kritik sig Udslag i 
et forøget personligt Arbejde og Forslag til Kollegiet om Forbedringer. 
Endnu en Vanskelighed skal omtales, nemlig Forholdet til Herrn- 
hutterne. Den stadige Spænding mellem de to Missioner, den danske 
og den tyske, var netop i disse År nået til en åben Konflikt. Denne 
skal ikke her nærmere omtales. I den Sag var Godthaab Hovedpladsen, 
men »skønt de er langt herfra, mærkes det dog«, skriver Fabricius. 
Det, der piner ham, er de »uægte Embedsbrødres hemmelige Bestræ- 
belser for at gøre vor Tjeneste foragtelig« Han mærker det hyppigt. 
Grønlænderne berømmer idelig Herrnhutternes Huse, Kirker og Cere- 
monier, og en Hedning har sagt ham ligei Øjnene, at han (Fabr.) »hørte 
kun til de små troende, men hine (Herrnh.) til de store troende«. »Såle- 
des har Herrnhutterne selv sagt«. Brødremenighedens Missionær MA- 
THÆUS STACH havde 1765 været rejst sydpå for at forberede Anlæg- 
gelsen af en endnu sydligere Missionsstation og havde på denne Rejse 
passeret Frederikshaab, hvor han var Købmandens Gæst. Denne var 
blevet stærkt påvirket, i hvert Fald således, at han altid tog Brødre- 
menigheden i Forsvar, et Forhold, vi møder næsten alle andre Steder. 
Underligt nok, da Brødremenigheden netop lagde så afgørende Vægt 
på at holde de indfødte samlede. Fabricius kan ikke skønne, at der 
er andet at gøre, end at den ene af de to Missioner må ophøre; i hvert 
Fald må den danske Mission komme i en bedre Forfatning. 
Men han arbejder selv flittigt herfor. Han sætter sig til at tegne 
det Forsamlingshus, han så meget ønsker sig. Han får ved at spørge 
sig frem udarbejdet en Fortegnelse over alle de døbte og optaget en 
hel Mandtalsliste over Distriktets Befolkning. Han har ansat Grøn- 
lænderen Jeremias som Nationalkateket foruden den før nævnte Josva, 
— som et Led i Bestræbelsen for at sprede Befolkningen, idet Natio- 
nalkateketen kan følge med Udflyttere. Han studerer det grønlandske 
Sprog, »viser al mulig Flid for at få i det ringeste så megen Indsigt 
1 Sproget, at jeg kunde slå mig igennem«. Han har fået den Idé, at det 
20* 
