Biskop Dr. theol. Otto Fabricius. SIL 
ningen med dem og desuden lader han to Nationalkateketer betjene 
Menigheden ра Natdla. Det er efter Kobmandens Råd, Fabricius har 
valgt det nye Sted, og de udflyttede har ikke fortrudt Byttet. Men 
dette er endnu ikke nok. Der er stadig for mange døbte ved Koloni- 
stedet. Allerede 1 nogen Tid har han beskæftiget sig med den Tanke 
også at flytte disse bort og selv følge med dem. Det er for Mis- 
sionsgærningens Skyld, han tænker herpå. »Måske andre af Hedningerne 
derved kunde opmuntres til at forlade deres Hedenskab, når de så, 
at de døbte ej var så indknebne længere, som de hidtil har været«. 
Denne Tanke gør han til Virkelighed 1 Sommeren 1770. Han indberet- 
ter til Kollegiet: »For at befordre Grønlændernes timelige Velfærd har 
jeg flyttet med dem til Iluilårssuk, 4 Mil syd for Koloniet, hvor jeg 
i et grønlandsk Hus i Vinter har boet, og set en kendelig Forandring 
på deres Tilstand, da de altid har haft at bide og brænde, hvilket ikke 
lidet har trøstet mig, der i de tvende forrige Vintre har imellem måttet 
se Ynk på dem og næsten været forlegen med at finde Hjælp for de 
trængende«. Han har jo foretaget dette Skridt på egen Hånd uden 
at have sikret sig Kollegiets Tilladelse, og han beretter det derfor med 
den Tilføjelse, at denne Flytning kan forandres, hvis den ikke billiges. 
»Der kunde vel og komme den Missionær eller Kateket, der formedelst 
svagt Helbred ej kunde holde det ud i et grønlandsk Hus«. Hele denne 
Foranstaltning var Fabricius” egen Måde at afgøre det vanskelige Bosæt- 
telsesspørgsmål på. Men det skal indrømmes, at der næppe heller var 
nogen anden Missionær, der kunde have gjort det. Han var ene. Han 
kunde holde Ensomheden ud. Han havde så meget at fylde sin Tid 
med og netop Samlivet med Grønlænderne gav ham en Lejlighed til 
at iagttage dem selv, deres Sprog, deres Levesæt, deres Fangst og det, 
de fangede, som ingen ævnede at udnytte som han. Han havde ved 
dette Skridt fundet den Form, hvorunder han kunde være tilfreds 
med sit Arbejde som Missionær. Det var ikke af Magelighed. Ved Op- 
holdet 1 Iluilârssuk »har jeg forskaffet mig selv mere travaille«, men 
han fortryder det ikke. De tre Vintre, han endnu tilbragte i Grønland, 
boede han sammen med sine Grønlændere på den nye Boplads. Den 
kendte Opdagelsesrejsende Graah, som et halvt Århundrede efter selv 
besøgte Stedet, skriver herom!: »Man viste mig det Kammer, eller 
rettere mørke Lukaf, hvor han så nyttigt anvendte de År, han til- 
bragte her i Landet, hvor han om Vinteren samlede Materialier til sin 
Fauna, sit Leksikon og øvrige Værker, der vil gøre hans Navn ufor- 
glemmeligt, medens han Sommeren igennem færdedes med Grønlæn- 
derne, roede sin Kajak og fangede sin Sælhund, hvori han havde en 
Færdighed, som nok ingen Europæer før eller efter ham har opnået«. 
Ruinerne af Fabricius’ Hus ved Iluilärssuk står endnu. Det er et stærkt 
+ Meddel. LXI pag. 372 
