Biskop Dr. theol. Otto Fabricius. ЭМ 
Denne foreslog endog Fabricius at lade sig optage som membrum aca- 
demiæ naturæ curiosorum. Dette forekom ham imidlertid at være 
både for dyrt og for ubeskedent, da hans »Indsigter i denne science 
endnu var for umodne« Men det er åbenbart, at han mere og mere 
samler sig om de Studier, der fra tidligere Tid har haft hans levende 
Interesse og som han nu havde en så enestående Lejlighed til at give 
sig af med. 
1771—73. Hjemrejse. 
I Sommeren 1771 lykkes det endelig Skibet at nå ind til Frede- 
rikshaab. Dette betød i mange Henseender en Opmuntring for de dan- 
ske, frisk og tilstrækkelig Proviant for den kommende Vinter og den 
direkte Forbindelse med Hjemlandet, der gav Følelsen af, at der vir- 
_ kelig var Mulighed for et stadigt fremadskridende Arbejde. Fabricius 
har sikkert også følt det således. Men de forbedrede Levekår fristede 
ham ikke til at blive ved Kolonien. Han indtog som forrige Vinter 
sin Plads midt iblandt Grønlænderne 1 den lille Hytte ved Iluilärssuk 
og fortsatte sit Arbejde dér. 
Alligevel fik han i Vinterens Løb at mærke, at den Tid, der var 
gået, havde slidt på ham. Hans Helbred, som ellers ikke havde givet 
ham mindste Grund til Klage, svigtede. Han fik »en lang og vedholdende 
Tandpine, fordærvede Øjne og et falskt Sidesting, der daglig forvær- 
res«. Men det sværeste var, at det tog så stærkt på hans Frimodig- 
hed. Når han taler om, at han har »indvortes Bekymringer og en sær 
ufordelagtig Tilstand, som samme har sat mig udi i Henseende til Grøn- 
lænderne«, må det betyde, at han har følt sig træt og irritabel, hvad der 
skadede hans nære og fortrolige Forhold til de indfødte. Denne Sinds- 
tilstand giver sig Udtryk 1, at han får Følelsen af sin egen Utilstræk- 
kelighed overfor den store Opgave, der var stillet ham som Hedninge- 
missionær. Han mener om sig selv, at han åbenbart har »en naturlig 
Ubekvemhed til at arbejde blandt Hedninger, som det fordres«, så 
han bliver mere og mere uskikket til at beklæde sin Post. Det falder 
ganske i Tråd med hans sædvanlige Beskedenhed først at finde Skylden 
hos sig selv. Han klager ikke med et Ord over de vanskelige Forhold, 
han har måttet leve sit Liv under. Men han kan på den anden Side 
ikke fritage Missionsvæsenet for den Skyld, det faktisk har. »En bedrø- 
vet Erfarenhed« har lært ham, at Missionen er altformeget indskrænket. 
Da han derfor den kommende Sommer 1772 atter skal skrive til 
Missionskollegiet, må han udtale sit Ønske om at komme tilbage til 
Danmark næste År. Han begrunder det med den ovenanførte Skil- 
dring af sin Tilstand og tilføjer, at han ved sit Komme dog ikke havde 
tænkt sig så snart at ville opgive Gærningen. Men han kan ikke andet. 
Iøvrigt er det ikke at mærke, at han på Grund af sin Sygelighed 
