Naturforskeren Otto Fabricius. 339 
stens, nemlig Selerne; hvor stor Nytte der kan drages af disse Dyr, 
er vist 1 Afhandlingen »Udførlig Beskrivelse af de Grønlandske Sæle«?. 
Det er vigtige Sider af Eskimokulturen, Fabricius herigennem belyser, 
og han har indlagt sig stor Fortjeneste ved at berette om alle disse 
Ting og overlevere dem til Eftertiden; thi Forholdene har jo forandret 
sig ikke saa lidt siden hans Tid, idet evropæiske Produkter i stigende 
Grad er trængt ind i Landet og har forvansket den oprindelige Levevis. 
For de lavere (hvirvelløse) Dyrs Vedkommende gives ogsaa Oplys- 
ning om, hvilke Dyr, saavel lavere som højere, de tjener til Føde 
for, og man faar herigennem yderligere bekræftet det før nævnte Ind- 
tryk, at Fabricius i udstrakt Grad har analyseret Dyrenes Maveindhold 
for at skaffe sig Kundskab om Beskaffenheden af deres Føde. 
Som Slutning tilføjes for de madnyttige Dyrs Vedkommende korte 
Bemærkninger om Grønlændernes Maade at fange dem paa, 
og Redskaberne dertil nævnes: Harpun, Kastepil, Lentser, Flitsbue, 
Flint, Slynge, Fælde, Snare, Fuglepil, Fuglegarn, Pilk, Medesnøre, 
Dybvandssnøre, Fiskestikker, Huggekrog, Øse, Fiskegarn, Ruse, Fiske- 
snare, Laksegaard. — Alle disse Redskaber har Fabricius senere skildret 
udførlig, dels i særlige Afhandlinger betitlet: »Noiagtig Beskrivelse over 
alle Grønlændernes Fange-Redskaber ved Sælhundefangsten, hvoraf vil 
sees deres mechaniske og ret hensigtsfulde Indretning? og »Nøiagtig 
Beskrivelse over Grønlændernes Landdyr-, Fugle- og Fiskefangst med 
dertil hørende Redskaber«?, dels som særlige Afsnit 1 Afhandlingerne 
om »Field-Ræven« (Canis Lagopus)", »Udførlig Beskrivelse over de 
Grønlandske Sxle«°, »Om den pukkelnebbede Edderfugl« (Anas Specta- 
bilis) og Gronlendernes Edderfuglefangst«® og »Om Stub-Hvalen, 
Balena Boops.” 
Da disse Emner horer ind under Ethnografien, skal jeg ikke komme 
nærmere ind derpaa, men kun sige, at disse Beretninger maa anses 
for overordentlig værdifulde. Med pinlig Nojagtighed gennemgaar 
Fabricius hvert enkelt Redskab indtil de mindste Detailler, hver nok 
saa lille Del af det beskrives for sig og ı Relation til andre Dele af Red- 
1 Skrivter af Naturhistorie-Selskabet I, 1, 1790 (S. 133—154) og I, 2, 1791 
(S. 90—93, 109—110, 133—134, 150—152). 
2 D. Kgl. D. Vidensk.-Selsk. Skrivter, 5. Bind, 2. Hæfte, 1810, S. 127—178, med 
Figurer. 
3 D. Kgl. D. Vidensk.-Selsk. Skrivter, 6. Bind 2. Hæfte, 1818, S. 233—272, med 
Figurer. 
4 Nye Samling af а. Kgl. D. Vidensk.-Selsk. Skrivter, 3. Deel, 1788 (5. 444— 
447, Fig. ПАУ). 
5 Skrivter af Naturhistorie-Selskabet, 1. Bind, 1. Hefte, 1790 (5. 122—182) og 
2. Hefte, 1791 (S. 86—90, 108—109, 131—133, 149—150). 
6 Skrivter af Naturhistorie-Selskabet, 2. Bind, 2. Hefte, 1793 (5. 78—81). 
7? D. Kgl. D. Vidensk.-Selsk. Skrivter, 6. Bd., 1818 (5. 76—79). 
22% 
