354 AD. S. JENSEN. 
drives med stor Kraft ud af de snevre Næsebor 1 Form af en Vand- 
søjle; Næseborene skulde saaledes tjene disse Dyr baade til Aanding 
og som »Sprøjtehuller«. Blandt Tilhængerne af denne Anskuelse kan 
af Danske nævnes Horten, FABER og KRØYER, medens vor navn- 
kundige Hvalforsker Escuricut til at begynde med var fast over- 
bevist om, at Hvalerne kun blæser fortættet Vanddamp, men senere 
kom i stærk Tvivl om denne Anskuelses Rigtighed. Af Fremmede kan 
nævnes Е. Cuvier! og, saa sent som i 1896, den antarktiske Rejsende 
BRUCE. 
Paa den anden Side er en Række af forrige Aarhundredes bedste 
lagttagere af Hvalerne i Naturen enige om, at disse Dyr ikke sprøjter 
Vand op af Næsehulerne, og alle moderne Forfattere af Betydning 
slutter sig hertil?. Desuden er det, som særlig fremhævet af Raco- 
УТТИАЗ, af anatomiske Grunde utænkeligt, at Vandsprøjtning skulde 
kunne finde Sted. Hos alle Hvaler er nemlig den øverste Ende af Luft- 
røret forlænget og 1 intim Forbindelse med de indre Næsebor, saa at 
Næsehule og Luftrør gaar i eet og er helt aflukkede fra Mundhulen; 
derved kan Føden glide paa begge Sider af denne Luftvej ned i Spise- 
røret, uden at Maden eller det indkomne Vand trænger ned i Luft- 
røret — en smuk Tilpasning, som gør det muligt for Hvalerne at sluge | 
Føden under Vandet uden at faa Vand ned i Lungerne. Følgelig kan 
Vandet heller ikke trænge op gennem Næsekanalen, ad den Vej kan 
intet andet passere end Luft fra og til Lungerne; det i Mundhulen 
indkomne Vand presses ud paa Siderne af Munden. 
I Almindelighed udpeges Hvalfangeren W. ScORESBY junior som 
den, der først — i 1820 — har givet en korrekt Skildring af Hvalernes 
»Blæsen«, men allerede 1 1780 havde Fabricius den rette Opfattelse 
af Fænomenet (jfr. »Fauna Groenlandica«, under Omtalen af forskel- 
lige Hvaler), og navnlig har han i en Afhandling fra 1818 udførlig klar- 
lagt Problemet, idet han skriver: »Stubhvalen (— Pukkelhvalen, 
Megaptera boops) puster ikke saa stærkt som Finnefisken (Balæna 
Physalus) eller den rette Bardehval (Balæna Mysticetus), hvilken 
1 F. Cuvier: Histoire naturelle des Cétacés, 1836, S. 88. 
2 Da Bardehvalerne har to Næsebor, Tandhvalerne kun eet, skulde man tro, 
at dermed fulgte en dobbelt eller enkelt Dampsøjle, men Racovitza forsikrer, at 
det ikke er muligt at opdage 2 Dampsøjler, naar en Bardehval »blæser« — de to 
Næsebor sidder saa nær ved hinanden, at deres Dampskyer flyder sammen. — 
Cétacés par Емше С. Racovitza, 1903, В. 7; Expédition antarctique belge, Résul- 
tats du voyage du S. У. Belgica en 1897-1898-1899, Zoologie. 
2 Ib, © So 9. 
1 Se HENKING: Über das Blasen der Wale; Zool. Anz. XXIV Bd., 1901, S. 104. 
Stedet, der sigtes til hos Scoresby, ег vel: An account of the Arctic Regions, vol. Г, 
1820, S. 465. 
$ D. К. D. Vidensk.-Selsk. Skrivter, 6. Bd., 1. Hæfte, 1818, S. 73. 
