356 AD. S. JENSEN. 
til Vanddampens Fortætning, og desuden vil Straalen vere synlig i 
lengere Tid uden at fordampe. Hos de mindre Hvaler (de fleste Tand- 
hvaler) sker Luftens Udpresning svagere, og »Blesten« er hos disse 
mindre synlig. 
Det er en Glede at se, at den Forfatter, der senest og udforligere 
end nogen anden har behandlet det foreliggende Emne, Еми С. 
Racovirza, tidl. Underdirektor for Laboratoriet Arago (Banyuls s. M.) og 
Deltageri den belgiske antarktiske Ekspedition 1897—99, nu Direktor ved 
Institut Spéologique 1 Cluj (Klausenburg) 1 Rumeenien, har udfundet, at 
det er FABRICIUS, »le consciencieux observateurt, som først (1780) udtryk- 
kelig har sagt, at Hvalerne alene puster fugtig Aande ud; efter ham 
nævner Racovitza som andre serlige Hvalkyndige, der med egne Øjne 
har iagttaget det samme som Fabricius, folgende: ScoresBy (1820), 
VON BAER (1826, 1836 og 1864), BEALE (1839), BENNETT (1840), Hor- 
BØLL (1849), THIERCELIN (1866), BRIERLY, HAGLUND, TORELL (1866), 
SCAMMON (1874)! »et tous les cétologues modernes«. Og dog er Raco- 
vitza’s Hævdelse af Prioriteten for Fabricius alene grundet paa de 
sparsomme Ytringer 1 »Fauna Groenlandica«; hertil kan nu føjes de i 
det foregaaende fremdragne fyldigere Udtalelser i Afhandlingen om 
Pukkelhvalen, som Racovitza ikke har kendt — naturligt nok, da den 
er skrevet paa Dansk. 
I samme Afhandling fremhæver Racovitza endvidere, at Fabricius 
er den første, som giver en nøjagtig Beskrivelse af de Bevægelser, som 
Pukkelhvalen foretager for Aandedrættets Skyld, om dens Hvilen sig 
og om dens Luftspring; og Racovitza citerer de faa Linier, som Fabricius 
har skrevet derom i »Fauna Groenlandica«. Disse Bidrag til Pukkel- 
hvalens Biologi er virkelig værd at fremdrage, men jeg foretrækker at 
citere dem i den udførlige Form, som Fabricius har givet dem i Afhand- 
lingen om »Stubhvalen« (= Pukkelhvalen). Han skriver dér (S. 73) 
følgende: »Naar den svømmer fort uden at æde, saa gjør den korte 
Undergange, og kommer hastig op flere gange i rad uden at sporstøde, 
men puster dog, og, naar den omsider sporstøder, det er, viser Sporen 
frem over Vandet, da er det et Tegn, at den vil blive længere under; 
den søger derpaa skjøns ned mod Bunden, og kommer ej op igjen før 
langt borte, og det i samme skraa Linie fra Bunden af; og det er vir- 
kelig et majestætiskt Syn fra en Baad at see den store Fisk komme 
langt neden fra Dybet opskydende: Er den derimod i færd med at æde, 
saa gjør den lange Undergange, og, naar den vil til at hvile sig, knapper 
den dem af, saa den omsider neppe kommer under Vandet: Ja man 
seer den og ofte i stille Vejr ligge ganske stille paa Vandet, uden at 
1 Brown (1868) burde ogsaa været nævnt, men Racovitza kender øjensynlig ikke 
dennes her oftere citerede udmærkede Arbejde over de grønlandske Haves Hvaler. 
