Naturforskeren Otto Fabricius. 357 
røre sig, saa man skulde tænke, den var død eller sov; i saadan Stilling 
kaldes den af Grønlænderne Puksinarsoak; det er og i saadan Tilstand 
man maae søge at dræbe den, endskjønt den ikke sjelden gaar under 
med eet, naar man kommer den nær: Undertiden ligger den i Vandet 
paa den ene Side, daskende sig med sine Laller... Til andre Tider, 
saavel i Blæst som Stille, springer den søeløst, saa den hele Krop sees 
over Vandet, drejer sig rundt i Luften og falder paa Ryggen, ligesom 
da daskende sig med sine Laller; dette mærkes ej lettelig med andre 
Hvale«. tet 
Racovitza tager bestemt Afstand fra de Forfattere, der har villet 
stemple Fabricius og senere Iagttagere af Pukkelhvalen som Fabel- 
digtere, naar de fortæller, at denne Kæmpehval (der bliver 50 Fod 
lang) kan springe helt op over Vandet — Racovitza har med egne Øjne 
set Pukkelhvalen foretage de besynderlige Bevægelser: svomme paa 
Ryggen, dreje sig helt rundt om sin Længdeakse, ja endog hoppe helt 
op over Vandet og lade sig falde paa Ryggen, ved een Lejlighed 7 Gange 
itrek. Og ved Illustrationer, udførte under hans Ekspedition i de 
antarktiske Have, har Racovitza (op. cit. Pl. III, Fig. 11 A og В) 
anskueliggjort dette Syn af Pukkelhvaler ude af Vandet. Racovitza 
mener blot ikke, at Hvalen gor den Slags Volter for at befri sig for 
sine Snyltedyr: Rankefodder (Coronula, Conchoderma) og Hvallus 
(Cyamus), som Fabricius formoder, dertil sidder de for fast; ej heller 
af de besynderlige Motiver, som Rawırz har fundet paa (at Hvalen 
ikke skulde kunne lukke Munden, da Underkeben er for tung, og at 
den derfor maa vende sig om paa Ryggen, saa at Underkæben ved 
sin Vægt kan lukke Munden til!). Racovitza mener, at det ingen Nytte 
er til at søge bizarre Forklaringer, naar en naturlig ligger lige for: 
»Tous les animaux supérieurs, l’homme compris, ont besoin de se 
»detendre«, de faire à un moment donné des mouvements désordonnés, 
et certainement telle est la vraie explication des sauts et des autres 
mouvements irréguliers des Mégaptéres. On ne voit pas pourquoi un 
Homme »s’étirerait«, un Cheval, un Chien se livreraient à des courses 
désordonnées sans raison apparente et une Baleine ne le ferait pas«. 
(1. ©. oe 0 
Fabricius har endvidere givet еп helt spændende Skildring af 
Granlændernes Fangst af Pukkelhvalen. Denne Beretning fortjente at 
iremdrages af dens Skjulthed, da Frederikshaabs Granlændere, som 
tidligere drev denne primitive og farefulde Hvalfangst, ikke mere er i 
Besiddelse af den dertil fornødne Færdighed. Men af Pladshensyn maa 
jeg nøjes med at henvise til Originalen, hvor man ligeledes finder Oplys- 
ninger om Grønlændernes Udnyttelse af denne Hval!. 
1 D. Kgl. D. Vidensk.-Selsk. Skrivter, 6. Bind, 1. Hæfte, 1818, 8. 75—79. 
