362 Ар. $. JENSEN. 
ei de gamle i Farve, tildeels ег heller i andre Ting, og behøve позе 
Aar, før de naae det rette bestandige Udseende; ja visse Arters Leve- 
maade er saa forskiællig fra de andres, at den strax maae giøre dem 
kiendelige, skiønt de i Skabning kunde synes hinanden temmelig lige; 
men hvor faa rette Naturkyndige lykkes det, at kunne anstille slige 
lagttagelser med et Havdyr ?« 
Fabricius giver derefter en historisk-kritisk Oversigt over tidligere 
Forfatteres Anskuelser om Sælernes Systematik, fra ARISTOTELES’ 
Расе indtil Fremkomsten af »Fauna Groenlandica«. Det maa være nok 
her at oplyse, at der, for denne Bog udkom, Кип var videnskabelig 
kendt to Arter af egentlige Sæler (Phocidæ) fra de arktiske Have, nemlig 
Phoca vitulina, Linné (Spettet Sæl) og Cystophora cristata, Erxleben 
(Klapmyds). Hertil føjede Fabricius 1 1780 tre for Videnskaben nye 
Arter, som han beskrev i „Fauna Groenlandica« under de nu velkendte 
Navne: Phoca (Erignathus) barbata (Remmesæl), Phoca foetida (Ring- 
sel) og Phoca groenlandica (Svartside)!. — I Afhandlingen om de 
grønlandske Sæler uddyber Fabricius Kendskabet til samtlige 5 Arter, 
og der føjes en 6., ny Art til: Phoca (Halichoerus) grypus (Graasælen)?, 
som beskrives efter et dansk Eksemplar, »skudt i Junii Maaned 1788 
paa Amager, ganske inde paa grundt Vand ved Strandbredden«. — 
Sidenhen er der hverken i de evropæisk-arktiske eller de nordatlantiske 
Have fundet flere Arter egentlige Sæler end disse 6, af hvilke Fabricius 
altsaa har opstillet de 4! 
Gaar man Fabricius’ Beskrivelser af de omtalte Sælarter efter, 
vil man finde dem overordentlig indgaaende og omhyggelige: Maalene 
af Legemet og dets enkelte Dele opgives, Formen af hele Dyret beskrives 
og de enkelte Legemsdele gennemgaas nøje og hver for sig, Tændernes 
Tal og Form beskrives, Hudens og Haarlagets Egenskaber og Farve 
0. s. У. Ogsaa Mundhulen og de indre Organer (Hjerte, Lunger, Mel- 
lemgulv, Mave, Tarm, Lever, Galdeblære, Milt, Krøs, Nyrer og Køns- 
organer) skildres. Man faar ogsaa at vide, hvilke Bygningsforhold der 
især er af Vigtighed for Arternes Adskillelse, og de bruges den Dag i 
Dag: Antallet af Fortænder? og Formen af Kindtænderne, Længde- 
1 De var allerede nævnede i 1776 af О. Е. Müzrer i hans »Zoologiæ Danicæ 
Prodromus« (S. VIII), efter Meddelelse fra Fabricius; dette har medført, at de ofte 
med Urette optræder som Müller’ske Arter. 
2 Nat. Selsk. Skrifter, 1. Bd., 2. Hefte, 1791, S. 164, Tab. XIII, Fig. 4. 
3 For Klapmydsens Vedkommende har indsneget sig den Unojagtighed, at 
Tallet af Fortænder opgives til 4 baade i Over- og Undermunden, i Stedet for $; 
i Afhandlingen om de grønlandske Sæler (1. с. I, 2, S. 128) føjer Fabricius dog til: 
»paa eet Exemplar har jeg kun fundet tvende i Underkiæben«, ligesom hans Figur 
af Hovedskallen (Tavle XII, Fig. 2) ogsaa viser 2 Fortænder. Fejlen hidrører rime- 
ligvis fra, at Fabricius er kommen til at indføre det forkerte Tal i sine i Grønland 
gjorte Optegnelser, og først paa en Hovedskal, som han senere har faaet nedsendt 
