Naturforskeren Otto Fabricius. 303 
forholdet mellem Tommelen og de andre Fingre, Beskaffenheden (kruset 
eller glat) af Snudens Varborster (»Veidehaarene«). — Раа to Afhand- 
lingen ledsagende Tavler er fortrinligt afbildet Kranier af Svartside 
(Fig. 1), Klapmyds (Fig. 2), Remmesæl (Fig. 3) og Graasæl (Fig. 4), vat 
det kan sees, hvor mærkelig de ere adskilte«. 
Om den Grundighed, hvormed Fabricius behandler de enkelte 
Arter, vidner, at han ofrer ikke mindre end 70 Sider paa den første 
Art, Svartsiden (Phoca groenlandica). 
Efter en historisk Indledning og nogle Bemærkninger om Artens 
grønlandske Navn og dens Lighed med den almindelige Sæl (Phoca 
vitulina) gaar Fabricius over til at give en udførlig Omtale af den For- 
andring, som Farven undergaar med Alderen. Det fuldbaarne Fosters 
Haar er glanshvide, fine og bløde, som Laad, og tætpakkede; Koloni- 
sterne kalder den da »Isblink«, paa Grund af dens som Is glinsende 
hvide Farve; dette har imidlertid alle de grønlandske Arters Fostre 
tilfælles. Første Aar er den »blakgraa«, dog mørkest paa Ryg og Hoved, 
men lysere under Bugen; længere hen i samme Sommer faar den nogle 
spredte mørke Pletter i det lyse. Andet Aar har den flere Pletter. Tredie 
Aar er den meget broget, hvidgraa med en Mængde sorte, aflange Pletter. 
Fjerde Aar er den først endnu mere broget, derpaa mørkere, fordi dens 
Pletter er større og nærmere ved hinanden, tilsidst med en sort Snude 
eller Pande. I femte Aar og sidenhen er den hvid overalt, undtagen 
følgende Dele, som er sorte: Snuden og Panden op over og kort bag 
Øjnene, til Siderne af Hovedet hen over Ørene og ned under Hagen; 
ligesaa paa hver Side af Kroppen en stor, lang Plet, omtrent som Maanen 
i første og sidste Kvarter, hvis Spidser krummes mod hinanden, og foran 
naar sammen næsten midt paa Ryggen, men bagud ikke gaar saa tæt 
sammen; disse store, sorte Pletter har givet Anledning til Navnet 
Svartside. 
Deraf kommer det, at Grønlænderne har saa mange Navne (11 
eller endnu flere) paa denne Sæl, idet hvert Stadium — ja endog Mellem- 
stadierne — 1 Udviklingen fra Unge til Voksen har sit særegne Navn; 
men Hovednavnet (Atak) bliver dog altid det samme, hvilket viser — 
siger Fabricius — »at Grønlænderne ikke lade sig bedrage af de blotte 
Farver til at giøre nye Arter, men dømme efter sikrere Grunde, det 
jeg i mange flere Tilfælde har havt Leilighed at mærke dem af«. 
Derefter følger en udførlig og udmærket Beskrivelse af Dyrets 
Ydre. Ogsaa de indre Organer beskrives, og selv om denne Skildring 
ikke indeholder væsentlig nyt — Fabricius har øjensynlig ikke vidst, at 
der allerede forelaa Arbejder over Sælernes Anatomi (SCHELHAMER 1707, 
DAUBENTON 1749—67) — er hans Oplysninger om de i flere Henseender 
til Danmark, har set det rette Forhold, men af Mangel paa tilstrækkeligt Materiale 
ikke har kunnet løsrive sig fra Fejltagelsen. 
