304 AD. S. JENSEN. 
egenartede anatomiske Forhold, paa en enkelt Undtagelse ner, rigtige. 
Pupillens og Iris’ ejendommelige Forhold er Fabricius endog den forste, 
der har omtalt; og senere synes disse Forhold for de egte Selers Ved- 
kommende mærkeligt nok kun at vere iagttaget af F. ROSENTHAL, der 
har givet en meget smuk, af en Figur ledsaget Fremstilling deraf!, me- 
dens de andre Forff., der har studeret Sæl-Ojets Bygning, ikke har 
skenket denne Ting ringeste Opmærksomhed. | 
Side 105—106 og 112—119 gør Fabricius Rede for Svartsidens 
Optræden. Hvor almindelig end denne Sel-Art ег ved det sydvestlige 
Grønland, gives der dog Tider, hvor den ikke ses ved selve Kysterne, 
men opholder sig langt fra Land ude ved Drivisen. Fra September 
indtil midt i Marts og atter fra sidst 1 Maj indtil sidst i Juli er de sæd- 
vanlige Tider, da man ser den; naar Drivisen ligger ikke for langt borte, 
ser man den dog af og til hele Sommeren igennem. To Gange om Aaret 
vandrer altsaa Svartsiden bort fra Grønland. Først forsvinder den hen 
i Juli, samtidig med Fiskestimerne (Angmagssæt), dragende bort mod 
Vest eller Syd. I September kommer den tilbage, langt federe end da 
den drog bort, ved den sydlige Del af Kysten trækkende i Flokke fra 
Syd til Nord gennem Sundene og efterhaanden bredende sig langs 
Kysterne og ind i Fjordene. Den anden Bortdragen sker midt i Marts; 
Hunnerne trækker først bort, men snart forsvinder alle Vest paa til 
Drivisen i Davis-Strædet; der fødes Ungerne, og Haarfældningen finder 
Sted; ikke alene har nemlig de nyfødte Unger tabt deres første Laad, 
naar de kommer til Land, men ogsaa de ældre har frisk Haarklæd- 
ning. Sidst i Maj eller sildigere er det, at de vender tilbage, fulgte af 
Ungerne; de kommer fra Vest, og man ser dem først langt tilsøs. De 
er magre, men nu jager de Angmagssæt-Stimerne, som kommer til 
Lands paa samme Tid. — Denne Fremstilling er gyldig den Dag i Dag, 
og der har intet væsentlig nyt været at tilføje. 
Om Svartsidens Optræden i den Tid, da den er at iagttage under 
Land, meddeler Fabricius følgende: »Den færdes baade inde i Fjordene, 
ved Yderkysten og tilsøs, helst paa dybt Vand. Til Hvilested vælger 
den Isen, helst store, sammenhængende Drivis-Marker, ikke enlige 
Smaaflager; er Drivisen nær Land, holde Sælerne sig paa dens Yder- 
side, og omvendt; er Drivisen meget langt ude, ere Sælerne slet ikke 
at se nær Land. Kun sjelden kommer Svartsiden paa Land; det kan 
ske ved Isblink-Sandene, der række langt ud i Havet. Naar den flygter 
for Spækhuggeren, holder den sig ganske tæt under Land. Aandehuller 
i Isen danner den sig ikke; naar Isen ligger udstrakt søger den flokkevis 
til Vaager, som Strømmen kan holde aabne; dækkes Vandet helt af 
1 F. RosENTHAL: Uber die Sinnesorgane der Seehunde; Nova Acta Physico- 
Medica Acad. Caesareae Leopoldino-Carlinæ, T. XII, 1825 (S. 686—87, Pl. LVI, 
Fig. 4). 
