Naturforskeren Otto Fabricius. 365 
fast Is, holder den sig borte. Dens Fode er mange Slags Fiske: Torsk 
(Gadus morrhua og С. ovak), Redfisk (Sebastes marinus), Helleflynder 
(Hippoglossus maximus, H. pingvis), Ulk (Cottus scorpius), Sild (Clupea 
harengus), Paralepis borealis, men allermest Lodder (Mallotus villosus), 
hvis Stimer den ivrig jager; Krabber (Hyas araneus, Chionoecetes pha- 
langium), Rejer (Hippolyte) og andre Krebsdyr findes ogsaa ofte i dens 
Mave. Selv efterstræbes den af Spækhuggeren, for hvem den flygter 
enten ind i Isskodsernes Klofter eller tæt under Land; hvor Spekhug- 
geren 1 lengere Tid opholder sig, forlade Sælerne Egnen, svommende 
bort gjennem snævre Sunde. Af Isbjornen overraskes den især, naar 
den sover paa Isen«!. 
Afsnittet om Svartsidens »Manerer 1 Vandet« (S. 107—111) kan 
jeg ikke negte mig den Forngjelse at citere in extenso, thi det viser, 
hvor intimt Gronlænderne har været nodsaget til at studere Sælens 
Vaner for at sikre sig det heldigst mulige Udfald af Jagten: »Den har 
og sine egne Manerer 1 Vandet, hvilket jeg ikke maae lade urort, da 
den just herved giver Grønlænderne mere eller mindre Leilighed at 
faae den fanget. Da den har Lunge, maae den nødvendig op imellem 
for at trække Luft oven for Vandet; og det er ikke saa rigtigt, hvad 
BuFFON anmerker, at Sælen efter Behag kan undvere at trekke Luft, 
naar Neden skulde udkreve det?; dog kan den holde temmelig længe 
ud uden Lufttrekning, saa at naar man har seet den tat ved sig, og 
giver Agt paa, hvor den kommer op igien, er den ofte saa langt borte, 
at man neppe kan indhente den, undertiden og taber den af Sigte, 
derimod til andre Tider ei langt fra forrige Sted, alt efter sine Luner?. 
Kommer den nu op allene for at trekke Luft, og vil have megen, saa 
stikker den Hovedet ret op i Veiret indtil Forlallerne; i saadan Stilling 
kalde Grønlænderne den Wapparsok, d: den oprettede; den trækker 
da saa stærk Luft med viidaabne Næseborer, at man kan høre den et 
got stykke Vei derfra; men naar den er færdig, undertiden og imel- 
lem Aandedrættet, trækker den Hovedet saa net til sig igien, at Vandet 
uden synderlig Bevægelse eller Lyd lukkes til over den, og den buldrer 
ikke om, med mindré den bliver forskrækket, men da skeer det ogsaa 
med temmelig Allarm, hvilket man kalder Ordlursok, 9: den omstyr- 
tende; 1 den første Stilling kan man undertiden stiele sig bag paa den, 
dog er det langt fra ikke den fordeelagtigste, thi den er ei henrykt, 
1 Her gengivet efter det af H. Wince gjorte Uddrag i »Grønlands Pattedyr«, 
1902, S. 442—43. 
* Algem. Hist. der Natur |. c., S. 183: »Diese Thiere haben den Vortheil, dass 
sie nach Gefallen Luft holen, und, wenn es Noth thut, sich des Luftholens enthalten 
kônnen. 
3 CRANZ, 1. с., р. 162 siger, at den maae alle 4de Dele af en Time op at trække 
Luft; men denne Termin er vel lang udsat, thi jeg har endnu ikke erfaret, at den kan 
bie saa længe; 1/, Deel af en Time var vel det hoieste Mellemrum, man kunde ansætte. 
