Naturforskeren Otto Fabricius. 367 
den saa nær, at om man vilde og torde, kunde man gribe den med 
Hænderne, og af alle Stillinger holde Gronlænderne denne for den for- 
deelagtigste for en Fanger. Endelig leger den og undertiden ı Vandet, 
er ligesom forvirret, kommer op med Bugen ı Veiret, skyder sig saa- 
ledes frem, snoer sig rundt og har en Mængde underlige Manerer paa 
sig; undertiden seer den vel paa Fangeren, men er saa fordybet i sit 
Spog, at den ei forskrækkes, men meget mere nærmer sig Baaden af 
og til, for ligesom at betragte den, og først omsider marker Faren; 
man kalder en saadan Nellarsok 9: den, som kaster sig paa Siden; 1 
dette sit Spøg maae den ofte blive til Priis, og oftere vilde det skee, der- 
som man var vis paa, hvor den vilde komme op, thi snart skeer det for, 
snart bag, snart ved Siden af Baaden, saa man ei lettelig bliver klog 
paa den. Disse ere dens betydeligste Manerer i Vandet, og en Gronlænder, 
som seer en Sælhund i Søen, veed strax at give den Navn herefter, 
og slutte, om han med noget Haab kan nærme sig til den. 
Ogsaa Afsnittene om Svartsidens Fangst og Anvendelse læses den 
Dag i Dag med Fornøjelse og Udbytte; vel er disse Emner oftere 
behandlet i Litteraturen, men ingen har — forekommer det mig — 
givet saa ypperlig en Fremstilling som Fabricius. Og den fortjener saa 
meget mere at fremdrages, som den er næsten ukendt, godt gemt som 
den er i et videnskabeligt Tidsskrift fra Slutningen af det 18. Aarhun- 
drede. Ogsaa som Illustration til Fabricius” karakterfulde Sprog og 
glimrende Fremstillingsevne var den egnet til at gengives. Men disse 
Skildringer er for vidtløftige til at kunne optages i dette Skrift; jeg 
maa afstaa fra at gengive dem og nøjes med at henvise til Fabricius” 
Afhandling (Side 122—132 og Side 133—154). 
Derefter kommer nogle Bemærkninger om Svartsidens Snylte- 
orme, og til Slutning anføres de Navne, under hvilke Fabricius mener 
at have fundet den omtalt hos ældre Skribenter. 
Efter samme Plan gennemgaas derefter de andre grønlandske Sæl- 
arter, dog 1 noget kortere Form, idet der for alle fælles Træk henvises 
til Svartsiden. Her skal blot enkelte Punkter berøres. 
Ligesom vi skylder Fabricius det Kendskab, vi har til den van- 
drende Svartsides Optræden ved det sydvestlige Grønland, har ogsaa 
han mere indgaaende end nogen anden gjort Rede for en Type af de 
ikke vandrende, ved Grønland hjemmehørende Sæler, nemlig Ring- 
sælen ell. Fjordsælen (Phoca foetida, Fabricius = Phoca hispida, 
Erxleben), som han kalder den. 
»Fiordsælen udmærker sig ved en slem Stank, der vedhænger 
saavel Kiødet, som Skindet, dog i større og mindre Grad efter Alderen, 
da de ældste stinke saa utaalelig, at man gierne kan drives af et Huus 
