370 Ар. S. JENSEN. 
maader, ogsaa den ejendommelige Fangst, som finder Sted paa den 
faste Is i de nordlige Egne, f. Eks. Disco Bugt (S. 87—90). — Derefter 
kommer Afsnittene om Anvendelse og Synonymer. 
Angaaende den spettede ell. spraglede Sæl (Phoca vitulina), 
Klapmydsen (Cystophora cristata) og Remmesælen (Erignathus bar- 
batus) maa helt og holdent henvises til Originalen. Opmærksomheden 
henledes særlig paa den bevægede Skildring af Grønlændernes Jagt 
paa de paa Drivisen opkrøbne Klapmydser (5. 131—33). 
Som Afslutning paa dette Kapitel kan passende citeres en af 
Fabricius andetsteds fremsat Udtalelse om Sælfangstens Betydning for 
Grønlænderne”. Set paa denne Baggrund forstaar man, at det maa 
have været Fabricius særlig magtpaaliggende at kunne udrede Sælernes 
Naturhistorie i alle Enkeltheder. 
»Sælhundefangsten er Gronlendernes fornemmeste Neeringsvej; 
uden den kunde de ikke bestaae, og ved den have de, saa at sige, alt. 
Herpaa digtes og tragtes fra Barnsbeen, og hvo som ej kommer til nogen 
Færdighed heri, kan ej kaldes en ægte Grønlænder, ej findes skikket 
til at vorde det almindelige nyttig, men snarere maae falde andre til 
Byrde, og kan ej vente at blive meget agtet af sine Landsmænd; den 
derimod, som naaer nogen Færdighed heri, har tillige faaet Ret til 
den Titel: En god Forhverver (Piniarte у. Angursorsoak), mærk- 
værdigt er det og, at i Landets Sprog en Mands-Person heder: Angut, 
der egentlig betyder: et Middel til at fange Sælhunde, ret som 
han egentlig var skabt dertil, hvilket tilkjendegiver, at man fra Begyn- 
delsen har anseet dette at være det vigtigste at kunne, og hvortil hørde 
ret mandig Skarpsindighed og mandig Styrke, thi virkelig hører og 
til al anden Slags Fangst ej nær saa megen Indsigt og Snildhed, som 
til Sælhundefangsten, hvor man har at bestille med et meget vaersomt 
og snedigt Dyr, og, bliver man den overlegen, da kan man først i Grøn- 
land forsørge sig og sine, give endeel fra sig til Handelen, omtuske 
det overflødige for andre nødvendige eller dog yndede Sager, og da 
er man agtet og æret iblant sine Landsmænd«. 
Andre Iagttagelser fra Grønlandstiden. 
Det er ikke til at undres over, at Samtiden, tildels endog Eftertiden 
stillede sig tvivlende overfor meget af det, FABrıcıus fortalte om Dyrenes 
Liv — det lød ofte helt æventyrligt. Som Eksempel herpaa kan nævnes 
hans Fortælling om den rørende Omhu, hvormed Hannen af den al- 
mindelige Stenbider (Cyclopterus lumpus, L.) bevogter Æggene. 
FABRICIUS skriver herom folgende:? 
1 D. Kgl. D. Vidensk.-Selsk. Skrivter, 5. Bd., 2. Hæfte, 1810 (S. 129—130). 
2 Skrivter af Naturhistorie-Selskabet, 4. Bd., 2. Hefte, 1798, S. 32—38. 
