Naturforskeren Otto Fabricius. 313 
kind har maattet lade staa hen, dem har Fasricius berørt. Han skriver 
nemlig om en Asterias-Art, som han kalder Asterias rubens (Fauna 
Groenlandica, Nr. 362), men som indbefatter netop Asterias groenlan- 
dica, Steenstr., følgende: »Den parrer sig midt i Maj, med Mundene 
tæt sammenføjede, den ene liggende paa Ryggen. Paa denne Tid har 
jeg ligeledes hos de større nær ved Munden set Armenes Hulheder 
fyldte med hvide Æg«. Fabricius har altsaa iagttaget Parringen samt 
Æggene paa Vej til Indgangen til Maven; i begge Henseender passer det 
med, at Kønskirtlerne, baade de hunlige og de hanlige, iflg. Lieber- 
kind udmunder ikke som ellers paa Rygsiden, men paa en lille Pa- 
pil, som findes paa Undersiden af Armen. 
Dette Tilfælde viser, hvor nødvendigt det den Dag i Dag er for 
enhver, som giver sig af med Studiet af arktiske Dyr, at se efter hos 
Fabricius, inden en Afhandling afsluttes. 
Angaaende Muslingernes Føde havde man i ældre Tid kun 
uklare Forestillinger om, at det var de i det indstrømmende Vand 
svømmende mikroskopiske Væsener, som alene udgør deres Næring. 
Dog havde Mosius allerede i 1871 fremsat den Anskuelse, at Muslingerne 
tillige ernærer sig af »Moderteilchen der toten Pflanzen«, og Sir Jon 
MURRAY paaviste, at Havet paa mindre Dybder er langt rigere befolket 
end alle de dybere Dele, og sætter dette i Forbindelse med den rigeligere 
Aflejring af henfaldne organiske Stoffer (»Detritus«) langs Kysterne. 
Men efter at Plankton-Undersøgelserne i 80’erne var sat 1 System, 
fulgte en Periode, hvor Plankton’et blev betragtet som Grundnæringen 
for alt Dyreliv i Havet, altsaa ogsaa for Muslingerne. Først i indeværende 
Aarhundrede er man naaet til at indse, hvilken uhyre Rolle ikke 
alene Bundens Detritus spiller for Bunddyrenes Ernæring (Rau- 
SCHENPLAT 1901), men tillige at den т Havet opslemmede Detritus- 
mængde er Næring for en Mængde forskellige Dyr. LOHMANN paaviste, 
ved Centrifugens Hjælp, dette for Plankton-Dyrenes Vedkommende 
(1902), Direktøren for den danske biologiske Station, Dr. C.G. Jon. 
PETERSEN og hans Medhjælpere Dr. P. Boysen JENSEN og Dr. H. 
Втебулюо (1911—14) for Bunddyrenes Vedkommendet. 
Saa meget mere forbløffende virker det derfor at læse hos FABRI- 
clus om hans lagttagelser over Blaamuslingen ved Grønlands Kyster; 
thi de har ført ham ind paa en lignende Betragtning, som de moderne 
Forskere først i den aller nyeste Tid er kommet til. Han meddeler først, 
at skønt han ofte og længe har passet paa de levende Blaamuslinger 
ved Strandkanten, har han aldrig kunnet bemærke, at de fik andet i 
1 Jfr. Beretning fra den danske biologiske Station, ХХ, 1911, S. 30 og 34—36 
og XXII, 1914. 
