314 AD. $. JENSEN. 
sig end det blotte Vand: vel saa han mange Smaakryb krybe eller 
svømme lige over og i Muslingens Aabning, men aldrig bestræbte den 
sig for at faa dem trukket til sig. Da ogsaa Muslingens Mundredskaber 
er ubevæbnede, tror Fabricius sikkert, at den lever af »Vandets slimige 
fremmede Dele og mikroskopiske Dyr, som den suer til sig«. Dertil 
har Fabricius desuden en dobbelt Grund, nemlig dels at de fedeste 
og største Muslinger findes paa Lerbund, hvor Vandet ved Plumren 
giver flere fremmede, slimige eller lerede Dele, dels at de i fuld Maane 
er fedest, thi da stiger Vandet højere og de faar mere friskt Vand, alt- 
saa rigeligere for Munden af fremmede Dele}. 
Det sidste passer med Erfaringer fra Limfjorden: Muslingerne 
er fedest, hvor der er blød Bund (d. v. s. størst Mængde af Detritus) 
og Vandbevægelse (Mag. В. SpÄrck). Og Fabricius’ Anskuelse stemmer, 
som man vil se, i det hele taget særdeles godt overens med den moderne 
Lære om Detritus som den væsentligste Næring for saadanne Dyr 
som Muslinger. 
Fabricius’ ethnografiske og anthropologiske Forfatterskab. 
I Indledningen til Afhandlingen: »Noéiagtig Beskrivelse over alle 
Gronlændernes Fange-Redskaber ved Sælhunde-Fangsten@ skriver 
FABRICIUS, at han længe har haft liggende en fuldstændig Beskrivelse 
over alle Grønlændernes Fange-Redskaber, saavel til Sælhunde- som 
Landdyr-, Fugle- og Fiskefangsten, og at han flere Gange har haft i 
Sinde at offentliggøre den, men igen henlagt den som mindre vigtig. 
Han føjer til: »... men jo længere jeg har taget det i Betænkning, 
desmere er det kommet mig for, som det dog kunde have sin Nytte 
at vorde bekjendt med Natur-Menneskets store Sindrighed i at udfinde 
de gjenneste Midler til deres Nödtörftigheders Afhjelpning, hvorpaa 
Gronlændernes Fange-Redskabers ret mechaniske Indretning unægtelig 
afgive et stort Beviis, og hvorom jeg har kunnet forskaffe mig sikkrere 
Kundskab end enhver anden, formedelst min stôrre Indsigt i Landets 
Sprog, og fordi jeg tillige havde vant mig til at fahre i deres Kajakker, 
og kunde saaledes være med dem paa al slags Fangst, og der beskue, 
ja selv erfare, det hensigtsfulde med hvert enkelt Stykkes Indretning«. 
Heldigt var det, at Fabricius overvandt sin Betænkelighed ved 
at komme frem med sin Viden om Grønlændernes Fangeredskaber og 
deres Brug, thi skønt over Hundrede Aar er forløbet, siden de paagæl- 
dende Arbejder saa Lyset?, staar de endnu som uovertrufne; netop 
1 Nye Samling af det Kgl. D. Vidensk. Selsk. Skrivter, 3. Deel, 1788, S. 459. 
2 D. Kel. D. Vidensk.-Selsk. Skrivter, 5. Bd., 2. Hæfte, 1818 (S. 128). 
3 §. 339—40 vil man finde Henvisning til, hvor disse Afhandlinger er trykt. 
