318 AD. 8. JENSEN. 
følger en Del Isbjerge. Den kan være tæt sammenpakket eller mere 
spredt efter de varierende Vind- og Stromforhold. 
Storisen forekommer ikke alle Aar i samme Mængde. Den ind- 
finder sig om Foraaret, tidligere eller senere, og »før man seer den, 
mærker man endog dens Ankomst ved et hvidt Blink i Luften, en 
strængere Kulde og Søedynningens Aftagelse«. Den føres af Strømmen 
sydpaa langs Grønlands Østkyst, rundt om Kap Farvel og derefter 
imod Nord langs med Vestkysten, nordpaa til ca. 65—66? N. B. 
Stærke Norden- og Østenvinde kan holde den ude fra Kysten. og sprede 
den, medens vestlige og sydlige Vinde fører den ind under Land og 
pakker den tæt sammen. 
Fabricius antager, at Storisen 1 Hovedsagen stammer fra Havet 
N. f. Asien. Han begrunder dette med nogle almindelige Betragtninger 
over Strømforholdene i de nordlige Have, og han bestyrkes i denne 
Mening af den Mængde Drivtømmer (Fyr, Gran, Esp, Lærk), som følger 
med Isen, og tillige ved et Fund paa Isen af Hovedskallen, Klove og 
Haartotter af en Okse, som han henfører til Yak-Oksen (Bos grun- 
niens, L.). Det var nu ganske vist en Moskus-Okse (Ovibos moschatus, 
Zimm.), og Fabricius har ogsaa selv senere rettet Bestemmelsen?, idet 
han samtidig hævder, at dette ingenlunde svækker de »derpaa bygte 
Grunde angaaende Hav-Isens Oprindelse og Drivt; thi da Moskus- 
Oxen har sit Hjem i Nord-Amerika, maa og den lis, der med Strøm- 
men kommer drivende om Grønlands Sydhuk Osten fra, hvorpaa Lev- 
ningerne af dette Dyr fandtes, være kommen fra de Kyster af Nord- 
amerika, som støde til lishavet«. Da man nu ved, at Moskus-Oksen 
lever paa den nordlige Del af Øst-Grønland, kan der vel næppe tvivles 
om, at Levningerne kom fra Ost-Gronland?. 
Storisen er til den største Gene ved Sydgrønlands Kyster. Den 
danner en betydelig Hindring for Besejlingen og er i det hele taget 
den for Sejladsen farligste Form af Drivis. Hvis den kommer tæt ind 
1 Det Kgl. D. Videnskabernes-Selskabs Skrivter, 6. Bd., 1818, S. 61—63. 
2 Ubekendt med, at Fagricrus selv havde rettet Bestemmelsen, har Dr. C.Pın- 
GEL, saa sent som 1 1849 (Nogle Bemærkninger om lisdriften under Grønlands Vest- 
kyst, i: Forhandlinger ved de skandin. Naturforskeres 5. Mode, 5. 600—605), paany 
oplyst, at det af Fabricius omtalte Kranium var af en Moskus-Okse. Da dette Dyr 
paa Pingels Tid kun var kendt fra det nordøstlige Nord-Amerika, synes Fundet 
af dets Kranie paa Drivis ved det sydlige Vest-Grønland ham at vise, at Vestisen 
under visse Omstændigheder kan strække sig helt ned til Frederikshaab. — Da 
Moskus-Oksen, efter hvad vi nu ved, forekommer paa det nordlige Øst-Grønland, 
er en slig Antagelse ikke længere nødvendig. Det maatte anses for et enestaaende 
Træf, om en Isflage fra Vestisen drev ind til Frederikshaab; nu er det eneste natur- 
lige at antage, at omtalte Isflage har passeret Moskus-Oksens andet Hjemsted, 
det nordlige Øst-Grønland, thi derfra fører Strømmen over Grønlands Sydspids 
direkte til Frederikshaab. 
